АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 681/7/18
Провадження № 22-ц/792/648/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Гриньова А.М.

з участю учасників справи: представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року (суддя Горгулько Н.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 28 березня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - Банк) укладено кредитний договір №НМРWGA00000843, відповідно до умов якого Банк зобовязувався надати позичальнику кредит у розмірі 126300 грн. на термін до 27 березня 2018 року, а позичальник зобовязувався повернути банку кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

На переконання позивача вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів» та «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Позивач вважала, що під час укладення договору Банком не була надана для неї, як для споживача фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повна інформація про умови кредитування. Також, мало місце включення у спірний договір умов, що обмежують права споживача шляхом відсутності посилання в додатку №1 до даного договору на будь-які правові обґрунтування в частині розмірів нарахувань. Вважала, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, а п.5.5 кредитного договору про застосування терміну позовної давності 5 років щодо повернення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, є недійсним, так як відсутні встановлені законодавством України умови для його прийняття згода сторін за всіма істотними умовами договору, в тому числі щодо збільшення позовної давності.

У звязку з цим позивач, змінивши у січні 2018 року підстави позову, просила суд визнати недійсним кредитний договір №НМРWGA00000843, укладений між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28 березня 2008 року, стягнути на її користь з відповідача судові витрати, розмір яких на час подання позовної заяви орієнтовно складав 15000 грн.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить його скасувати повністю та прийняти нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги задовольнити, визнати недійсним кредитний договір №НМРWGA00000843, укладений між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28 березня 2008 року.

Вважає рішення суду неправомірним, оскільки під час розгляду справи були порушені норми матеріального та процесуального права, має місце недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд безпідставно визнав встановленими.

Посилається на те, що суд належним чином не дослідив матеріали справи, не оцінив їх в сукупності, відтак дійшов помилкового висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтовані.

Як зазначає апелянт, відповідачем при укладенні кредитного договору навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені норми діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору а саме: не надано позичальнику повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою; навмисно приховано та невірно відображено фактичні дані і відомості відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від цієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору, та його розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах; у змісті оспорюваного кредитного договору не встановлено та невизначено для позичальника умови договору щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Відсутність в умовах спірного правочину вище зазначених застережень та домовленостей між сторонами договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище іпотекодавця йому на шкоду, що є недопустимим.

Вказані обставини, положення ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», листи НБУ під час розгляду справи судом не враховані.

Більш того, апелянт вважає, що в момент підписання кредитного договору вона, як позичальник, була введена відповідачем в оману щодо істотних умов договору, ціни та процентної ставки. Тому волевиявлення позивача на укладення кредитного договору у вигляді та розмірах, зазначених у спірному кредитному договорі, суперечили її волевиявленню на його укладення саме на таких умовах. Відповідач обєктивно скористався тим, що позивачу бракувало знань, необхідних для правильного вибору при підписанні оспорюваного договору.

Крім того, апелянт стверджує, що вона хоч і була підписантом спірного кредитного договору, однак, кредитних коштів від Банку не отримувала, будь-яких розхідних банківських документів на отримання кредитних коштів не підписувала.

До того ж, на думку апелянта, кредитний договір слід визнати недійсним, оскільки він вчинений з ознаками шахрайства. При цьому ОСОБА_5 посилається на лист ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №85 від 26 липня 2011 року на адресу прокурора Полонського району про наявність фактів скритого кредитування під час видачі іпотечних кредитів клієнтам, в тому числі, ОСОБА_5 Цей доказ не був поданий позивачем до суду першої інстанції з обєктивно незалежних від нього причин.

В заперечені відповідач просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, зазначає, що позивач не навела доказів недійсності кредитного договору.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 28 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №НМРWGA00000843, за яким Банк надав позичальнику кредитні кошти у загальному розмірі 126300 грн. на термін до 27 березня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до умов договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та безспірних доказів, які б підтверджували, що зміст кредитного договору суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки позичальник ОСОБА_5 своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цього договору, підтвердила свої права та обовязки за цим договором і погодилася з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі.

Суд мотивував свій висновок безпідставністю посилання позивача на те, що всупереч Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не надавався окремий письмовий документ про вказане. Суд дійшов висновку, що уся інформація, передбачена даними Правилами, у спірному кредитному договорі була викладена, відтак, Банком не порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів».

З таким висновком погоджується Апеляційний суд Хмельницької області.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Дана стаття встановлює умови чинності правочинів. У разі недотримання вказаних умов правочин є недійсним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зі змісту ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що права споживача вважаються порушеними, якщо при реалізації продукції порушується право позивача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін, обмежується право споживача на одержання необхідної інформації про продукцію, реалізовано небезпечну продукцію, неналежної якості, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Порушень зазначених вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не допустило.

Посилання апелянта на те, що суд належним чином не дослідив матеріали справи, не оцінив їх в сукупності, що відповідачем при укладенні кредитного договору навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені норми діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, і що положення ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», листи НБУ під час розгляду справи судом не враховані, є загальним посиланням на норми закону, спростовується доказами та є безпідставними. Виходячи з наявних в матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

З наданого до заперечення на апеляційну скаргу додатку №1 до спірного кредитного договору вбачається, що позивачу було доведено повну, об'єктивну та достовірну інформацію про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого домоволодінням; відображено фактичні дані і відомості відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, що обумовлені між сторонами кредитного договору, та його розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах.

Місцевим судом встановлено обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, встановлено характер спірних правовідносин, досліджено усі наявні в матеріалах справи докази. Судом застосована правова норма, що підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що законом не передбачено строк позовної давності 5 років. Сторони узгодили зазначений строк, законом зазначені дії не заборонені.

Посилання апелянта на те, що відповідач обєктивно скористався тим, що позивачу бракувало знань, необхідних для правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, не є підставою для скасування судового рішення.

На момент підписання договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі. При цьому відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», споживач протягом 14 днів мав право відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин. Зазначеним правом вона не скористалась і користувалась отриманими коштами.

Посилання апелянта на те, що кредитний договір слід визнати недійсним, оскільки він вчинений з ознаками шахрайства, зсилаючись на лист ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №85 від 26 липня 2011 року на адресу прокурора Полонського району про наявність фактів скритого кредитування під час видачі іпотечних кредитів клієнтам, не доводить недійсність кредитного договору. Рішення про притягнення осіб до відповідальності за шахрайство відсутнє.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт посилається на підстави визнання договору недійсним, які не були зазначені в позовній заяві.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Хмельницької області

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 25 травня 2018 року.

Судді: /підписи/ ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду Хмельницької області А.В. Купельський

___________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Категорія: 27

Доповідач - Купельський А.В.