Справа № 487/2086/17
Провадження № 2/487/169/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Ободенко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу № 487/2086/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" про визнання частково нікчемним договору іпотеки та зобов'язання перерахувати платежі по кредиту, -

за участю представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2017 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №59 від 21.06.2007 року у розмірі 24054,18 доларів США та 19895,64 грн., з яких: 23033,46 доларів США сума заборгованості за основним боргом; 550,54 доларів США сума заборгованості за відсотками; 470,18 доларів США сума заборгованості за комісіями; 19720,82 грн. сума пені; 174,82 грн. 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати 10016,28 грн. по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 18.04.2017 року провадження по справі було відкрито.

17.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" про визнання абз. 2-4 п. 1.12 та абз. 4 і 6 п. 3.4 Договору про іпотечний кредит №59 від 21.06.2007 року нікчемними, зобов'язати перерахувати платежі по кредиту, посилаючись на те, що при укладенні договору відповідачем були порушені його права як споживача банківських послуг. В момент підписання Договору про іпотечний кредит він був введений в оману працівниками Банку щодо підписання та істотних умов кредитного договору, загальної сукупності вартості, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» розцінюється як елемент нечесної підприємницької практики, використання якої заборонено Законом, тому укладений за таких умов кредитний правочин, зокрема абз. 2-4 п. 1.12 та абз. 4 і 6 п. 3.4 є нікчемними в силу ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

17.05.2017 року ОСОБА_1 надав суду заперечення на позов Банку, в яких зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що порушують його права як споживача кредитних послуг. Крім того просив застосувати позовну давність до вимог Банку про стягнення пені у розмірі 19720,82 грн., яка нарахована в порушення вимог ст. 258 ЦК України.

Ухвалою від 06.07.2017 року цивільну справу було прийнято до провадження.

04.12.2017 року представник Банку надав суду заяву в якій просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову, в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Вважає, що ОСОБА_1 користується кредитом з моменту укладання договору про іпотечний кредит, а саме з 21.06.2007 року. З зустрічним позовом про визнання абз. 2-4 п. 1.12 та абз. 4 і 6 п. 3.4 нікчемними ОСОБА_1 звернувся лише у 2017 році, тобто з пропуском строку у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

04.12.2017 року представник Банку надав суду заперечення на зустрічний позов ОСОБА_1, в яких просив відмовити у його задоволенні посилаючись на його безпідставність, оскільки відповідно до п. 9.1 Договору про іпотечний кредит, договір сторонами був прочитаний, засвідчений підписами. Відповідача не примушували до укладання договору, він особистим підписом посвідчив добровільність його укладання, вільно обрав кредитодавця та на момент укладання договору, вважав умови розумними та справедливими.

Ухвалою суду від 13.04.2018 року зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання частково нікчемним договору іпотеки та зобов'язання перерахувати платежі по кредиту прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк".

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила в їх задоволенні відмовити у зв'язку їх безпідставністю, необґрунтованістю.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом зустрічні вимоги підтримав просив про їх задоволення. Первісні позовні вимоги Банку не визнав, просив в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, 21.06.2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" ( назву змінено на ПАТ "Державний ощадний банк України") та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №59, за яким Банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 27000,00 доларів США на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 21.06.2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.1 Договору про іпотечний кредит №59 Банк зобов'язався надати ОСОБА_1 на умовах договору кошти в сумі 27000,00 доларів США, а останній зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 27000,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,0 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

19.11.2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №59 до Договору про іпотечний кредит №59 від 21.06.2007 року, за яким сторони домовились внести зміни до п. 1.1 Кредитного договору №59 від 21.06.2007 року та викласти його в наступній редакції: " 1.1 Банк зобов'язується видати відповідачу на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 27000,00 доларів США, а відповідач зобов'язується прийняти належним чином використати та повернути кредит в сумі 27000,00 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором". 2. Сторони домовились внести зміни до першого речення п. 1.5 Кредитного договору від 21.06.2007 року та викласти в наступній редакції: "1.5 Позичальник зобов'язується щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 340 дол. США шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 19.11.2008 року, на відповідні позичкові рахунки позичальника, відкриті у ВАТ "Ощадбанк". 3 всі інші умови договору про іпотечний кредит №59 від 21.06.2007 року не передбачені даним додатковим договором залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов'язання. Даний додатковий договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та є невід'ємною частиною договору про іпотечний кредит №59 від 21.06.2007року".

Відповідно до положень статей 6, ч.1 ст. 626, ст. 627, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Проте, як зазначає ОСОБА_1 у зустрічному позові, умови договору, зокрема абз. 2-4 п. 1.12 та абз. 4 і 6 п. 3.4 є нікчемними, оскільки зазначені положення абзаців є нечесною підприємницькою практикою, відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до абз. 2-4 п. 1.12 Договору про іпотечний кредит, за надання банківських послуг позичальник сплачує Банку наступні комісійні винагороди за: супроводження кредиту в розмірі 0,05% від суми кредиту. Сплата здійснюється щомісячно, одночасно з погашенням основного боргу, відсотків за користування кредиту та інших платежів; зміну умов цього договору за ініціативою позичальника, зокрема за : зміну виду або предмету забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, зміну розміру плати за користування кредитом. Сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 70 грн. одночасно з укладанням додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін до умов кредитування; розрахунково-касове обслуговування при достроковому погашенні частин кредиту або залишку всієї заборгованості за кредитом за ініціативою позичальника. Сплата здійснюється: в розмірі 0,3% від дострокового погашення частини кредиту або залишку всієї заборгованості за кредитом за ініціативою позичальника у разі здійснення дострокового погашення в період з першого по третій рік включно користування кредитом, а саме: з 21.06.2007 р. по 20.06.2010 р. в розмірі 0,2% від достроково погашеної частини кредиту або залишку всієї заборгованості за кредитом за ініціативою позичальника у разі здійснення дострокового погашення в період четвертого та п'ятого років включно користування кредитом, а саме з 21.06.2010 р. по 20.06.2012 р.

Відповідно до абз. 4, 6 п. 3.4 Договору про іпотечний кредит, Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначений Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно у випадку: виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком банку призведуть до того, що позичальник не виконає свої зобов'язання по цьому договору; неподання позичальником, на вимогу банку даних що стосуються його фінансового стану.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Згідно з положеннями частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору, передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, містить перелік умов, які є несправедливими, однак цей перелік не є вичерпним, а частина 6 вказує на те, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, то на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Проте, суд вважає, що підписавши Договір про іпотечний кредит, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. При підписанні спірного договору відповідач ознайомився та погодився з його умовами.

Згідно ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" підприємницька практика вважається нечесною, якщо вводить споживача в оману, зокрема стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Докази того, що позивач був введений Банком в оману з використанням нечесної підприємницької практики, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, не погоджуючись з умовами кредитного договору позивач виплачував кредит та звернувся до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав лише у 2017 році та до звернення Банком до нього з позовом про стягнення заборгованості не ставив питання, у передбаченому законодавством порядку, про визнання нікчемним договору, доказів, що спростовують зазначене, позивачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до переконання, що Договір про іпотечний кредит, який був укладений між сторонами, зокрема абз. 2-4 п. 1.12 та абз. 4 і 6 п. 3.4 відповідають всім вимогам законодавства України, тому підстав для визнання даних пунктів нікчемними суд не вбачає, у зв'язку з чим зустрічний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до наданого Банком розрахунку суми заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за основним боргом станом на 04.04.2017 рік складає 23033,46 доларів США.

Суд вважає, що зазначена сума заборгованості за основним боргом підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно наданого Банком розрахунку суми заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за відсотками за користування кредитом складає 550,54 доларів США.

Суд вважає, що зазначена сума заборгованості за відсотками підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором станом на 10.03.2017 року складає 174,82 грн. і підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується вимоги Банку про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 19720,82 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передатикредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, розмір пені за останні 12 місяців (03.04.2016 року по 03.04.2017 рік) складає 2958,60 грн., з застосуванням вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України, щодо застосування позовної давності і підлягає стягненню з ОСОБА_1

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за комісіями за користування кредитом у розмірі 470,18 доларів США, то суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, так як відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, комісія банком нараховується відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, та враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 470,18 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи та надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором про іпотечний кредит, та вважає необхідним стягнути з відповідача: суму заборгованості за основним боргом - 23033,46 доларів США; суму заборгованості за відсотками - 550,54 доларів США; суму пені - 2958,60 грн.; 3% річних від простроченої суми заборгованості - 174,82 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Тому, враховуючи викладене, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог за первісним позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 9615,64 грн.

Керуючись ст.ст. 76,89, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" ( м. Миколаїв вул. Херсонське шосе, 50, р/р 06, МФО 326461, РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість за Договором про іпотечний кредит №59 від 21.06.2007 року у розмірі 23584 доларів США та 3133,42 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" (м. Миколаїв вул. Херсонське шосе, 50, р/р 06, МФО 326461, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 9615,64 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" про визнання частково нікчемним договору іпотеки та зобов'язання перерахувати платежі по кредиту - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина