УКРАЇНА
МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
______________________________________________________________________
Справа №521/6305/18
Номер провадження№4-с/521/82/18
УХВАЛА

15 листопада 2018 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Іськової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на дії Другого Малиновського ВДВС ГТУЮ в Одеській області (стягувач ОСОБА_2),-

ВСТАНОВИВ:

16.04.2018 року ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» звернулось із вищезазначеною скаргою, в якій просило скасувати постанову державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2018 року ВП № 55987717.

В обґрунтування скарги товариство послалось на те, що в провадженні Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження № 55987717 по виконанню виконавчого листа №521/12995/15-ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 23.08.2018 року.

Стягувачем відповідно до вказаного виконавчого листа є ОСОБА_5

Заявник стверджував, що державним виконавцем були порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», за статтею 18 якого виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На думку заявника державний виконавець в порушення вимог закону прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_2, яка не є стягувачем згідно виконавчого листа №521/12995/15-ц.

СтягувачОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, повідомлена про розгляд скарги належним чином (розписка учасників справи), представником надана, в якій стягував проти задоволення скарги заперечувала, просила розглянути скаргу без її участі.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, неодноразово повідомлявся судом про розгляд скарги, ухвалу суду про витребування матеріалів виконавчого провадження не виконав, про причини не виконання та неявки в судове засідання не повідомив.

Боржник ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» в судове засідання не зявилось, повідомлено про розгляд скарги належним чином (поштове повідомлення №114), про причини неявки не повідомило, заяв про відкладення розгляду скарги не надало.

Неявка стягувача, боржника та державного виконавця не є перешкодою для розгляду скарги відповідно до ст. 450 ЦПК України.

Дослідивши скаргу, додані до неї матеріали, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Малиновським районним судом м.Одеси 23.08.2016 року був виданий виконавчий лист № 521/12995/15-ц про стягнення з ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на користь ОСОБА_5 компенсації втрати частини заробітної плати у сумі 131 105,19 грн.

26.10.2017 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси стягувача ОСОБА_5 замінено на ОСОБА_2.

Ухвала суду набрала законної сили.

Відповідно до статей 512, 378 ЦК України (у редакції, чинній на момент постановлення Малиновським районним судом м. Одеси ухвали про заміну сторони виконавчого провадження) та частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

У зв'язку із заміною стягувача відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним стягувачем проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення Малиновським районним судом м. Одеси ухвали про заміну сторони виконавчого провадження) за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, до якої від попереднього кредитора перейшли всі права та обов'язки в зобов'язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Викладене узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Так, станом на момент постановлення ухвали про заміну сторони виконавчого провадження, питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні було врегульовано положеннями статті 378 ЦПК України в редакції, яка передбачала, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Проводячи правовий аналіз даної норми, можна стверджувати, що заміна сторони виконавчого провадження внаслідок правонаступництва можлива під час виконання судового рішення як в межах, так і поза межами виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 378 ЦПК України у попередній редакції мала імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за будь-яких інших обставин.

У статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до змісту виконавчого документу, серед яких, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Таким чином, особа стягувача і боржника, а також точні відомості про них, є обов'язковим елементом змісту виконавчого документа, виданого судом. У разі відсутності цих відомостей виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання Отже, невідповідність відомостей про стягувача, які зазначені у виконавчому документі, і особи, яка звернулася до виконавця, є перешкодою для початку примусового виконання судового рішення.

Водночас, у абзаці 12 частини 4 статті 4 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Закон України «Про виконавче провадження» не пов'язує можливість заміни сторони виконавчого провадження із початком примусового виконання судових рішень, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача.

Отже, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід'ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У рішенні «ОСОБА_6 проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).

У п. 48 цього рішення Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що заявникові не можна було дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. І далі, у п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v.Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до пп.46-47 рішення ЄСПЛ в справі «Корецький та інші проти України» дійшов такого висновку: навіть припускаючи, що положення закону було правильно розтлумачене судами та втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві, Суд нагадує, що вислів «передбачений законом» у п.2 ст.11 конвенції не тільки вимагає, аби дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, а й також містить вимогу щодо якості закону.

Враховуючи викладене, обставини передбачені законом для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження - відсутні.

Інших доказів на підтвердження вимог скарги заявником не надано, заходів для виконання ухвали суду про витребування доказів не вжито.

Керуючись Розділом 7 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на дії Другого Малиновського ВДВС ГТУЮ в Одеській області (стягувач ОСОБА_2) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України:

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга полається до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м.Одеси.

Повний текст ухвали направити сторонам виконавчого провадження, державному виконавцю.

Суддя С.В. Маркарова

Повний текст ухвали виготовлений 22.11.2018 року

11.12.18