Справа № 184/1792/17
Номер провадження 2/184/238/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Дорош І.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50) до відповідача ОСОБА_3 (Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Калініна, 33/61) про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі ОСОБА_4) звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій посилався на те, що між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір б/н від 12.09.2011 року, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 30 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_4 зазначає про наявність порушення відповідачем умов Договору, яке полягає у невиконанні останнім умов зобовязання щодо своєчасності сплати грошових зобовязань, у звязку з чим станом на 27.09.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 47 237,30 грн., що складається з 31 067,53 грн. заборгованість за кредитом; 13 444,18 грн. заборгованість по процентам та штрафи 500 грн. (фіксована частина) і 2225,59 грн. (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також вирішити питання відшкодування судового збору.

В основу правового обґрунтування позиції Банку покладено норми Цивільного кодексу України щодо обовязковості виконання договорів і зобовязань та недопустимості односторонньої відмови від зобовязань (ст.525, ст.526, ст.527, ст.530, ст.610, ст.629, ст.634, ст.639 ЦК України). Позивач у своїй заяві, поясненнях та запереченнях посилається також на норми Цивільного кодексу України, які встановлюють правові положення щодо припинення зобовязань (ст.598 та ст.599 ЦК України) та на інші нормативно-правові документи та положення Договору (окремих його документальних частин, які входять згідно доводів Позивача до складу Договору).

Відповідач проти позову заперечував та надав суду відзив на позов, а також заперечення на відповідь позивача, в яких вказує на недоведеність позивачем наявності належним чином оформленого Договору кредитування та його складових посилаючись на те, що Банком не було подано належних доказів суду, які б підтверджували протилежне.

Дослідивши матеріали справи та норми чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності із п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності новою редакцію Кодексу.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Тобто, кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (статті 638, 1054, 1055, 1056 ЦК України).

Відповідно ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

За умовами статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, громадянином ОСОБА_3 12.09.2011 року була підписана анкета-заява про приєднання до Договору № б/н, факт цього відповідачем не заперечується.

В той же час, суд вважає недоведеним твердження та доводи позивача про те, що саме за договором № б/н від 12.09.2011 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредитні кошти, стягнення яких, з урахуванням штрафних санкцій та процентів, є предметом позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що фактично Договір про відкриття карткового рахунку і обслуговування картки був укладений між Банком і ОСОБА_3 10.09.2013 року за № SAMDN6166 (а.с. 13).

Відповідно до наданих позивачем довідок та виписок з карткових рахунків, які обліковуються за громадянином ОСОБА_3 датою старту карткового рахунку є 10.09.2013 року (основна картка № 026643) із наданням кредитного ліміту у розмірі 25 000 грн. лише з 16.09.2013 року, із збільшенням кредитного ліміту до 30 000 грн. 29.11.2016 року.

Тобто, твердження позивача про відкриття карткового рахунку № 026643 на підставі заяви від 12.09.2011 року, спростовується Договором № SAMDN6166 від 10.09.2013 року, в якому вже встановлена інша процентна ставка за кредитним лімітом (2,2 % на місяць), ніж та на яку посилається ОСОБА_4 у своєму позові (0,12 % на рік).

Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та розяснень Верховного Суду дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. При цьому варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач.

За принципом змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, на позивача, поряд із обовязком довести факт порушення свого субєктивного права відповідачем, також покладено обовязок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон повязує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову.

Із цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон повязує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його субєктивного права відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

Усупереч цим нормативно-правовим вимогам «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» на положення яких позивач посилається у своєму позові не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано доказів того, що саме ці документи якимось чином повязані із заявою (заявою-анкетою) оформленою та підписаною відповідачем, або що саме ці документи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву Банку. Відповідно, за наявних у матеріалах справи доказів, також неможливо встановити чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дана критична позиція суду ґрунтується та відповідає висновкам, викладених у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року, від 11 березня 2015 року та інших, в яких ВСУ зробив правовий висновок про те, що не підписані позичальником умови надання кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року, з метою повного і всебічного розгляду цивільної справи, у позивача було витребувано низку оригіналів документів для їх дослідження у судовому засіданні, зокрема, оригінал договору №б/н від 12.09.2011 року, документ підтверджуючий факт встановлення кредитного ліміту у сумі 30 000 грн. за договором № б/н від 12.09.2011 року, документ підтверджуючий факт отримання вказаних коштів відповідачем ОСОБА_3 та інші оригінали документів, що стосуються розгляду справи.

Відповідно до глави 2 Переліку документів, що утворюється в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 року № 601 передбачено, що меморіальні документи за довгостроковими кредитами підлягають зберіганню протягом 5 років після погашення кредиту.

Відповідно до п. 11 глави 1 Переліку зберігання документів, що визначені в цьому переліку, є мінімальним і зменшенню не підлягають. Банківські установи можуть лише збільшувати строки зберігання документів.

Враховуючи зазначене, мінімальний строк зберігання справ клієнтів про одержання кредитів, гарантій за кредитами має визначатися від фактичної дати погашення кредиту, тобто від дати, з якої зобовязання позичальника щодо сплати кредитної заборгованості та всіх інших платежів згідно з договором були виконані.

Натомість позивач в повному обсязі не виконав ухвалу суду від 04 травня 2018 року та не надав суду оригінали вище вказаних документів, що ставить під сумнів взагалі їх існування.

Враховуючи вище викладене, зазначені позивачем у позові та інших письмових поясненнях обставини, ґрунтуються на припущеннях щодо наявності договірних відносин між сторонами та невиконання відповідачем ОСОБА_3 взятих за договором зобовязань.

Разом з тим, у будь-якому разі, згідно ч.6 ст.81 ЦПК України докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, суд звертає увагу на те, що максимальний кредитний ліміт встановлений на карту був у розмірі 30 000 грн., що підтверджував сам позивач, але згідно його розрахунків сума заборгованості за тілом кредиту складає 31 067, 53 грн., що суперечить як матеріалам справи, так і здоровому глузду.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у звязку із недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 95, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_3 (53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Калініна, 33/61) про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 07 грудня 2018 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_5