Провадження № 2/761/3063/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Пилипчук І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі по тексту - відповідач) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 03.11.2015 року по 15.05.2017 року позивач працював в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та був звільнений згідно із наказом № 53-п відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із призовом на військову службу.

Із своїм звільненням позивач не згодний та вважав його незаконним, оскільки вважав, що на підставі поданої ним заяви від 11.05.2017 року та вимог статті 119 КЗпП України, за ним мало бути збережено місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд поновити його на посаді головного юрисконсульта Управління правового захисту банку Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» із тимчасовим увільненням від виконання функціональних обов'язків та залишити за ним робоче місце, посаду і середній заробіток на час несення військової служби у зв'язку з призовом на строкову військову службу.

19.09.2018 року від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки станом на день звільнення позивача з роботи на діяв особливий період та не оголошувалась мобілізація. А гарантії, які встановленні статтею 119 КЗпП України розповсюджуються на працівників, які призвані на військову службу лише під час мобілізації або на час дії особливого періоду. Окрім того, звертав увагу суду на те, що станом на час звільнення позивача в банку введено процедуру ліквідації.

10.11.2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив суд поновити його на посаді головного юрисконсульта Управління правового захисту банку Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» із тимчасовим увільненням від виконання функціональних обов'язків та залишити за ним робоче місце, посаду і середній заробіток на час несення військової служби у зв'язку з призовом на строкову військову службу та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.05.2017 року по день прийняття рішення судом про його поновлення на роботі в розмірі, що відповідає середньому заробітку за час вимушеного прогулу.

29.12.2017 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначав, що на момент звільнення позивача з роботи не передбачено збереження робочого місця за працівниками, що проходять строкову військову службу.

28.03.2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив суд доповнити позовні вимоги та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць.

15.12.2017 року набули чинності до Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до пп. 9 п. 1 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Цивільного процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи що виникають з трудових відносин.

В судовому засіданні 24.05.2018 року, заслухавши думки учасників судового розгляду, суд ухвали проводити розгляд даної у спрощеному позовному провадженні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді головного юрисконсульта Управління правового захисту банку Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (а.с. 6-8).

13.05.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про увільнення його тимчасово від виконання його функціональних обов'язків та залишення за ним робочого місця і середнього заробітку у зв'язку із призовом на строкову службу (а.с. 10).

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» № 53-п від 15.05.2017 року ОСОБА_3 був звільнений з посади на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із призовом на військову службу (а.с. 11).

Підставою для звільнення позивача слугувала повістка про призов ОСОБА_3 на строкову військову службу (а.с. 9).

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з нормою ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Відповідно до п. 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII поширено дію ч. 2 і 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», ч. 3 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року, ВВР, 2015, № 6, метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено: «Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом».

З вищевказаного Указу вбачається, що ним встановлюється період проведення мобілізації.

Отже, на момент звільнення позивача з роботи та прийняття його на строкову службу, мобілізація не проводилася, так як остання мобілізація закінчилася 17 серпня 2015 року.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. Часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

За відсутності в Указі Президента України «Про часткову мобілізацію» умов, передбачених частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», у разі призову працівника на строкову військову службу трудовий договір розривається на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України.

Окрім того, позивачем не було надано доказів, що його було призвано на строкову службу саме під час мобілізації або в умовах особливого періоду, а тому підстави для його поновлення на роботі відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що процедуру звільнення позивача з роботи на підставі п до п. 3 ст. 36 КЗпП України було проведено у відповідності до діючого законодавства та порушень його трудових прав судом не встановлено, а тому підстав для поновлення ОСОБА_3 на роботі не встановлено, в зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову про поновлення на роботі судом було відмовлено, то і у задоволенні похідних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід також відмовити.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 36, 119 КЗпП України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 179, 208, 209,212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ РІШЕННЯ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_3: АДРЕСА_1.

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27т, .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст судового рішення складено: 29.05.2018 року.