Справа № 158/3100/17 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/914/18 Категорія: 39 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду від 06 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, та земельна частка (пай) розміром 2,06 га, яка перебуває у колективній власності КСП «Надія».

Позивач зазначав, що він є спадкоємцем майна померлого за заповітом, який посвідчений 11 березня 1995 року Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області за реєстровим № 31. На його усне звернення в нотаріальній конторі нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини та роз'яснено про необхідність звернутися до суду із відповідним позовом для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказаний термін був пропущений ним через необізнаність у необхідності звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5

Крім того позивач вказував на те, що у його свідоцтві про народження прізвище, ім'я, по батькові його батька вказано як ОСОБА_6, що є помилковим.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та встановити факт родинних відносин, а саме, що він ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 06 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні решти позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про встановлення встановлення факту родинних відносин позивачем ОСОБА_1 не оскаржується, тому воно апеляційним судом в означеній частині у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Місцевим судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.5).

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений 11 березня 1999 року Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області за реєстровим № 31, яким заповів належне йому майно: 1/2 частину житлового будинку з надвірними забудівлями; земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «»Надія» розміром 2,06 га, своєму сину - позивачу по справі ОСОБА_1 (а.с.6).

З повідомлення Ківерцівської районної державної нотаріальної контори № 1671/01-16 від 13 листопада 2017 року вбачається, що державним нотаріусом Ківерцівської районної нотаріальної контори було роз'яснено на усне звернення позивача про його право на звернення до суду із позовом щодо встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки останній спільно із спадкодавцем на момент смерті не проживав та заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори не подав (а.с.4).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини ним було пропущено з поважних причин, а тому йому слід визначити додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Крім того, при розгляді справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 протягом шестимісячного строку після смерті батька ОСОБА_5 із заявою до нотаріальною контори про прийняття спадщини не звертався та крім того, на час відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 у спадковому будинку разом із спадкодавцем не проживав та спільного господарства з ним не вів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Місцевий суд правильно виходив з того, що позивачем не надано належних, достатніх та безспірних доказів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій для прийняття спадщини чи інших обставин, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги позивач, обґрунтовуючи незаконність ухваленого в оскаржуваній ним частині рішення суду, покликався на свою юридичну необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину після смерті батька. Крім того, позивач зазначав, що для отримання спадщини збирав відповідні документи, проте повний пакет документів, необхідний нотаріусу, не міг зібрати, через той факт, що у його свідоцтві про народження «по батькові» не зазначено, а відтак він не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із офіційною заявою про прийняття спадщини. Зазначені обставини позивач вважає тими об'єктивними та поважними причинами, які унеможливили прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Проте такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини не є тією поважною причиною, яка пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього як для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини, в даному випадку подання у шестимісячний строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Позивач сам зазначає, що для подання нотаріусу необхідного пакету документів для оформлення спадщини йому перешкоджала та обставина, що у його свідоцтві про народження було відсутнє по батькові, проте дана обставина не перешкоджала йому подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а в разі відмови останнього у вчиненні відповідної нотаріальної дії - не зволікаючи звернутися до суду із відповідною заявою для встановлення факту родинних відносин із померлим батьком. Позивачу було достовірно відомо про відкриття спадщини після смерті його батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також про наявність заповіту складеного заповідачем на його ім'я, проте ним як спадкоємцем протягом більше ніж 6 років жодних юридично значущих дій, пов'язаних із оформленням спадщини, здійснено не було. Позивач не надав суду допустимих доказів (заяви про прийняття спадщини, постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії) щодо його звернення до нотаріуса у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини і відмови нотаріуса у прийнятті цієї заяви у зв'язку з відсутністю у його свідоцтві про народження запису про батька.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 по закінченню більше шести років після спливу встановленого законом для вчинення цієї дії шестимісячного строку в ситуації, коли право на спадщину вже оформлено іншими спадкоємцями першої черги ОСОБА_7 і ОСОБА_4, які є відповідно дружиною і дочкою названого спадкодавця (а.с.43-54) , є недопустимим, оскільки це порушувало б закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на справедливий суд в такому його елементі, як правова визначеність.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду від 06 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді