Провадження №2/523/1322/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді - Виноградової Н.В.,

при секретарі судового засідання - Одарія В.В.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача -ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя без згоди та супроводу батька.

Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 09 вересня 2000 р. по листопад 2014 р. За час шлюбу у сторін народилися: ІНФОРМАЦІЯ_5 року син ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_6 року донька ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо, діти залишилися проживати разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2014 р. з відповідача на користь позивачки призначено стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Але відповідач не виконує рішення суду, аліменти не виплачує. Позивачка у своїй позовній заяві зазначила, що має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці ОСОБА_5 (розширення світогляду, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку), а саме: має можливість вивезти доньку за кордон. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача про належне оформлення проїзних документів, однак, її звернення були проігноровані, тому звернулася до суду.

03.05.2018р. від позивачки надійшла уточнена позовна заява в якій просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Федеративної Республіки Німеччини на період з 06.07.2018р. по 19.07.2018р. неповнолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

У судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву в яких просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтуванні тим, що позивачкою не надано жодних доказів в обґрунтування своєї позовної заяви та сам позов є безпідставним.

Суд звертає увагу на те, що у підготовчому судовому засіданні (16.05.2018р. об 11-00 год.)відповідач визнав уточнені позовні вимоги, а саме не вбачав перешод у наданні можливості відвідати дитиною Німеччину у супроводі матері - позивачки по справі на короткий час, а саме з 06.07.2018 по 19.07.2018р. (період літніх шкільних канікул). Однак згодом у судовому засіданні (16.05.2018р. о 12-00 год.) порадившись зі своїм представником змінив свою думку та заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог, пояснень по суті справі не надав.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні даного позову, оскільки вважає недоцільним відпускати неповнолітню особу до Федеративної Республіки Німеччина тому, що їм залишається невідомим місце мешкання дитини під час подорожі, а саме сторона відповідача має сумніви з приводу вказаної адреси у запрошенні (приналежність майна, його місцезнаходження (чи не підвальне приміщення) та стан), одночасно з тим, представник відповідача наполягав на тому, що оскільки позивачкою не придбані квитки на дану подорож, а також те, що йому не відома особа сторони, яка приймає родину у Німеччині, в позові слід відмовити.

Після надання пояснень позивачкою про вік, сімейний стан, наявність дітей у чоловіка, який надав запрошення, зазначив, що на його думку, позивачка їде до Німеччини разом з дитиною виключно в інтересах створення сім'ї, але не в інтересах дитини, чим дані обставини суперечать інтересам дитини - відповіді не надав.

Відповідач в попередньому судовому засіданні припускав, що позивачка дійсно має намір відвідати разом з дитиною екскурсії, також придбання речей для дитини, однак у судовому засіданні жодних заперечень не надав.

Суд звертає увагу на те, що відповідач та його представник не обґрунтували належними та допустимими доказами свої заперечення, посилалися виключно на припущення. Разом з тим, позивачка в судовому засіданні пояснила, що дійсно мріє про створення нової сім'ї після розлучення з відповідачем, познайомилась з чоловіком, який декілька разів приїздив в м. Одесу, зупинявся в неї, знайомий з її дітьми, добре до них ставиться. Позивачка декілька разів відвідувала його у Німеччині. Зараз за домовленістю з ним бажає відвідати його разом з донькою для знайомства з країною в якій мешкає їх друг; показати умови в яких він мешкає, розширити світогляд дитини, відвідавши пам'ятки Німеччини, зокрема м. Люмбек, практика в розмовній мові, яку дитина поглибленно вивчає. Крім того зазначила , що дійсно до свого остаточного рішення з приводу пов'язання свого життя з даною людиною, для неї дуже важлива думка та стан дитини - неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, з цього приводу, яку донька не може скласти без даного візиту. Наполягала на тому , що у випадку, якщо дитині не сподобається чи виникнуть інші обставини, позивачка буде вимушена відмовитися від пропозиції створення сім'ї у майбутньому з даним чоловіком.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбу з 09 вересня 2000 р. по листопад 2014 р., що підтверджується заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2014р.

За час шлюбу у сторін народилися: ІНФОРМАЦІЯ_5 року син ОСОБА_6, та ІНФОРМАЦІЯ_6 року донька ОСОБА_5.

Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо.

Згідно довідки про склад сім'ї від 22.11.2017р. разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2014 р. з відповідача на користь позивачки призначено стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідач не виконує рішення суду, аліменти не виплачує.

Згідно розрахунку заборгованості від 15.02.2018р. складеним державним виконавцем Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Шашкіною Н.Я. станом на 01.02.2018р. заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 62325,02 грн.

У судовому засіданні позивачка пояснила, що має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці ОСОБА_5 для підвищення рівня світогляду, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, а саме: у період з 06.07.2018р. по 19.07.2018 р. має можливість вивезти доньку на відпочинок за кордон до ФР Німеччини, місто Любек, на що має запрошення, копія знаходиться в матеріалах справи.

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача про належне оформлення проїзних документів, однак, її звернення були проігноровані.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Стаття 155 СК України змісту є, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України; нормативно-правовий акт № 57 від 27.01.1995" постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (абз. 8 ч. 2 п. 4 Правил).

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях та спрямовані на перешкоджання супроводу дитини матір'ю під час подорожі до Німеччини.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що це буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 259, 265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Федеративної Республіки Німеччини на період з 06.07.2018р. по 19.07.2018р. неповнолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Повне рішення виготовлене та підписано суддею 25.05.2018р.

Суддя: