Справа № 456/21/17 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/349/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4; ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Повного товариства «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» про зміну формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул,-

в с т а н о в и л а:

в січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до Повного товариства «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» про зміну формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ № КД-1645 від 30.11.2016р. ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» про звільнення його - ОСОБА_4 з посади Оцінювач-експерт 30 листопада 2016р. у зв'язку з втратою довір'я до нього, згідно з п.2 ст.41 КЗпП України;

- зобов'язати відповідача ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» видати наказ про звільнення його - ОСОБА_4 з посади Оцінювач-експерт за власним бажанням згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України;

- зобов'язати відповідача змінити формулювання причин звільнення у трудовій книжці, а сам: запис № 8 від 30.11.2016р. - «Звільнений з посади оцінювач-експерт у зв'язку з втратою довір'я до нього, згідно п.2 ст.41 КЗпП України» на запис: «Звільнений з посади оцінювач-експерт за власним бажанням, згідно ч.1 ст.38 КЗпП України»;

- стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 17 823,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову покликався на те, що 29 квітня 2016 року був прийнятий на посаду оцінювача-експерта у Стрийське відділення Повного Товариства «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» (№70) згідно наказу КД-411 від 28.04.2016 р. Працював за робочим графіком: добу працює - дві доби відпочиває. В такому режимі працював до 24 вересня 2016р.

З 24 вересня 2016р. без будь-яких погоджень з ним та без попередження змінилися істотні умови праці, а саме змінили робочий графік - він змушений був одну добу працювати та лиш одну добу відпочивати.

Не погоджуючись із зміною істотних умов праці, а разом з тим з порушенням трудового законодавства щодо нього, 08 листопада 2016р. подав заяву про звільнення за власним бажанням. Керівник відділення наклав резолюцію, що не заперечує проти звільнення з 22 листопада 2016р.

09 листопада 2016р. він здав зміну по Акту інвентаризації предметів закладу. Жодних претензій щодо недостачі та/або відсутності будь-яких товарів, коштів не було.

10 листопада 2016р. він відчув погіршення стану здоров'я, тому змушений був звернутись до лікаря. Лікар оглянув його та призначив курс лікування, виписав Листок непрацездатності, згідно з яким він хворів з 10.11.2016р. по 15.11.2016р. З дозволу лікаря стати до роботи я мав 17 листопада 2016 року. Оскільки стан здоров'я не покращився, лікування було продовжено з 17.11.2016р. по 22.11.2016р. До роботи я мав стати 23 листопада 2016 р.

23 листопада 2016р. він з'явився за місцем праці (вул.Валова,8/1 в м.Стрий). До роботи його не допустили та у зв'язку із звільненням запропонували провести інвентаризацію предметів закладу. Він погодився, оскільки при здачі зміни 09.11.2016р. все було гаразд і жодних претензій до нього не було. Інвентаризація проводилась представниками відповідача з 23 по 25 листопада 2016р. При інвентаризації було виявлено розбіжності, недостачі, а також вироби, які не працювали. З приводу цього у нього відібрали пояснення, в яких він зазначив, що з 10.11.2016р. по 22.11.2016р. він знаходився на лікарняному, тому фактично не мав можливості контролювати їх стан, умови зберігання, працездатність та комплектацію. У зв'язку з виявленими розбіжностями йому відмовили у звільненні, мотивуючи це тим, що він маю негайно погасити заборгованість.

30 листопада 2016р. листом № 91 його було повідомлено про те, що у зв'язку із звільненням 30.11.2016р. необхідно прибути за трудовою книжкою до відділу кадрів ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» за адресою: м. Київ. вул. Ернста,16-Б. Разом з тим рекомендовано, у випадку не можливості прибуття у відділ кадрів, направити завірену нотаріусом заяву про пересилання трудової книжки поштою із зазначенням адреси отримання.

На його запит 09.12.2016р. надіслано копію наказу про прийом № КД-411 від 28.04.2016р.; копію наказу про звільнення № КД-1645 від 30.11.2016р. та трудову книжку. Однак, довідку про розмір заробітної плати не надіслали.

З наказом про звільнення № КД-1645 від 30.11.2016р. ознайомився 12.12.2016р. після його отримання. З наказу вбачається, що його звільнено з посади Оцінювач-експерт (м.Стрий, вул.Валова,8/1, ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім») 30 листопада 2016р. у зв'язку з втратою довір'я, згідно з п.2 ст.41 КЗпП України. Відповідний запис внесений у трудову книжку.

З формулюванням причин звільнення категорично не згідний, оскільки мав бути звільнений у відповідності до поданої заяви, оскільки не вчиняв будь-яких дій, які би викликали втрату довір'я до нього. 09 листопада 2016р. здав зміну без будь-яких претензій та втрати матеріальних цінностей. З 09.11.2016р. по 22.11.2016р. перебував на лікарняному. В подальшому до матеріальних цінностей його не допускали, а з роботи не звільняли. Отже, звільнення з роботи у зв'язку з втратою довір'я вважає безпідставним та надуманим. Неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці стало перешкодою для подальшого працевлаштування.

Вважав дії відповідача незаконними, адже згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 та ч. 1 ст. 38 КЗпП він вправі розірвати безстроковий трудовий договір, укладений із роботодавцем, попередивши його письмово за два тижні. До того ж ч.6 ст.43 Конституції України гарантує кожному громадянину захист від незаконного звільнення.

Згідно із ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з ю дня видачі трудової книжки.

Наказ про звільнення № КД-1645 від 30.11.2016 року та трудову книжку позивач отримав поштою 12.12.2016р. тоді з ним й ознайомився, тому термін звернення до суду не пропустив.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як зазначено вище трудову книжку позивач отримав 12.12.2016р., але з ним не проведено повний розрахунок, оскільки виплатили тільки частину належних коштів.

Згідно з ч.3 ст.235 КЗпП він маює право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з наданою відповідачем довідкою його заробітна плата становить: за вересень 2016р. - 3287,26 грн., за жовтень 2016р. - 6538,45 грн. Отже, розмір середньомісячної заробітної плати за фактично відпрацьовані 43 робочі дні становить 9825,71 грн. Відтак, розмір середньоденної зарплати становитиме 228,50 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення постановлено з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що йому не відомо на підставі яких доказів, суд встановив, що внаслідок винних незаконних дій оцінювач-експерт видав фінансових кредитів на суми, що не відповідають прийнятим у заклад предметам, чим вчинив розтрату матеріальних цінностей Товариства на загальну суму 2482 грн. 65 коп., що підтверджено Актами інвентаризації предметів закладу (побутової та офісної техніки) та додатками до них. Також суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивач не вчиняв умисних незаконних дій, а також не отримував жодної винагороди за видані кредити. Акти інвентаризації предметів не доводять жодних винних дій працівника, як і не доводять того, що предмети закладу були прийняті з порушенням Методики, позивач наголошував, що приймав предмети у робочому стані згідно Методики, а Актом інвентаризації не встановлено причин виходу з ладу цих предметів. Крім того звертає увагу суду, що Акт інвентаризації складався працівниками Товариства, тобто зацікавленими або залежними від товариства особами. До інвентаризації не було залучено стороннього те неупередженого спеціаліста. Жодні пояснення та зауваження позивача комісією до уваги не брались. Тобто не було встановлено причин виходу з ладу предметів, а від так не було встановлено в судовому засіданні, що позивач вносив недостовірну інформацію. Посилання відповідача на те, що відеоспостереженням не встановлено факту умисного пошкодження предметів є голослівним, оскільки жодних відеозаписів в судове засідання відповідачем не було представлено. Разом з тим суд не взяв до уваги твердження позивача, що відеоспостереження охоплювало тільки ту частину ломбарду де зберігались мобільні телефони, а іншу техніку не охоплювало. Позивач не мав змоги два тижня контролювати стан та умови збереження предметів, оскільки на роботу не виходив. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 18.03.2004 «Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу».

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду, що випливає із трудових відносин, а саме зміна формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відтак є підстави для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог. Не знайшло свого підтвердження й твердження про те, що звільнення позивача за п.2 ст.41 КЗпП України, а не за власним бажанням (ч.1 ст.38 КЗпП України), є свого роду помстою з боку відповідача за небажання залишитися і надалі працювати чи відшкодувати добровільно збитки, встановлені актом ревізії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_6 згідно наказу КД000000411 від 28.04.2016 р. з 29 квітня 2016 року працював на посаді оцінювача-експерта у Стрийському відділенні Повного Товариства «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» (№70) (а.с.6,10-11).

09 листопада 2016р. ОСОБА_4 подав заяву про звільнення його за власним бажанням з 09.11.2016р. Керівником Повного товариства «Ломбард «заставно-Кредитний Дім» - керуючим відділенням ОСОБА_5 було погоджено звільнення ОСОБА_4 з роботи з 22.11.2016р., що підтверджується резолюцією останнього на поданій останнім заяві (а.с.4).

Також матеріалами справи встановлено, що період з 10.11.2016 по 22.11.2016 ОСОБА_4 знаходився на лікарняному у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, що підтверджується копіями листків непрацездатності серія АВФ №679750 та серія АГС №217769, які видані Стрийською ЦРЛ (а.с.8,9). До роботи став 23.11.2016р.

Позивач ОСОБА_6 є матеріально-відповідальною особою, яка безпосередньо обслуговує матеріальні цінності, що підтверджується підписаними ним посадовою інструкцією від 29.04.2016р. та договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 29.04.2016р.

Оскільки посада оцінювача-експерта в ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім», яку обіймав позивач, передбачала безпосереднє обслуговування матеріальних та грошових цінностей, останній був матеріально-відповідальною особою, чинне законодавством та внутрішні нормативні документи Товариства передбачали обов'язкове проведення інвентаризації при звільненні. Про місце, дату та час проведення інвентаризації ОСОБА_6 був повідомлений під особистий підпис у відповідній розписці.

Інвентаризація проводилась на Стрийському відділенні ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний Дім" (№ 70) в період з 23 по 24.11.2016р. комісією в складі: менеджера з питань регіонального розвитку ОСОБА_8, керуючого відділенням ОСОБА_9, завідувача відділення ОСОБА_10, оцінювача-експерта ОСОБА_11, в присутності позивача ОСОБА_6

Крім того судом встановлено, що в ході проведення інвентаризація членами комісії були встановлені грубі порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями, численні розбіжності між обліковими даними та фактичною наявністю предметів техніки та засобів зв'язку, що приймались у заклад позивачем, а саме: предмети техніки та засоби зв'язку №№ 495-16036292; 495-16036934; 495-16037436; 495-16039393; 495-16039549; 495-16039804; 495-16039820; 495-16040197 були прийняті останнім під заставу у повністю або частково непрацюючому стані, тобто всупереч Методики з оцінки офісної, побутової техніки та засобів зв'язку, інших предметів, що приймаються в якості закладу, та рекомендацій з їх перевірки, затверджених наказом генерального директора Товариства № 01-0415 ЗДТ від 02.04.2015 (далі - Методика оцінки техніки), яка є внутрішнім нормативним документом Товариства і обов'язковою до виконання всіма онінювачами-експергами, що здійснюютьприйом/заклад вказаних предметів (Розписка щодо суворого дотримання при виконанні посадових обов'язків внутрішніх нормативних документів Товариства від 29.04.2016 та Зобов'язання від 29.04.2016 підписані ОСОБА_4).

Результати інвентаризації зафіксовано в Актах інвентаризації предметів закладу (побутової та офісної техніки) станом на 23-24.11.2016р. та додатках до актів (копії актів інвентаризації та додатків до них долучені до заперечення та містяться в матеріалах справи). Позивач з Актам ознайомлений, що підтверджено його особистим підписом в таких.

Той факт того, що предмети, по яких були виявлені порушення, приймалися у заклад саме оцінювачем-експертом ОСОБА_4, підтверджується даними реєстраційно-облікової системи, які зафіксовані у додатку до Актів інвентаризації предметів закладу від 23.11.2016р. Не заперечив цього й сам позивач.

Відтак, оцінювач-експерт ОСОБА_6, будучи матеріально-відповідальною особою, яка безпосередньо обслуговує матеріальні цінності, при виконанні посадових обов'язків, всупереч діючим на Товаристві Внутрішнім правилам надання фінансових послуг, Порядку документального оформлення ломбардних операцій, Методик з оцінки офісної, побутової техніки та засобів зв'язку, інших предметів, що приймаються в якості закладу та рекомендацій з їх перевірки, затверджених наказом генерального директора Товариства № 01-0415 ЗДТ від 02.04.2015р., неодноразово вносив недостовірну інформацію до договорів про надання ломбардом фінансового кредиту та закладу майна до ломбарду, до реєстраційно-облікової системи, приймав у заклад вироби, які відповідно до вказаних Методик взагалі не могли прийматися у заклад, що й призвело до порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями.

Внаслідок вказаних винних незаконних дій оцінювач-експерт ОСОБА_6 видав фінансових кредитів на суми, що не відповідають прийнятим у заклад предметам, чим вчинив розтрату матеріальних цінностей Товариства на загальну суму 2482 грн. 65 коп., що підтверджено Актами інвентаризації предметів закладу (побутової та офісної техніки) та додатками до них.

Згідно п.1 договору про повну матеріальну відповідальність від 29.04.2016р., укладеного з позивачем, працівник, що обіймає посаду оцінювач-експерт Товариства безпосередньо пов'язану із зберіганням, перерахуванням, прийманням, видачею, переміщенням і перевезенням грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей (надалі ТМЦ), бере на себе повну матеріальну відповідальність за: правильність (відповідність) здійснення оцінки ТМЦ при прийомі їх у заставу (у заклад), що проводиться працівником при укладенні договорів ломбардної позики і закладу майна до ломбарду; належне та відповідальне збереження/розпорядження грошових/ими коштів/ами та ТМЦ; уважно, чесно, бережно та дбайливо поводитися з ТМЦ та грошовими коштами, вживати заходи щодо запобігання їхньої шкоди; своєчасно повідомляти Товариство про всі обставини, що загрожують безпеці зберігання ТМЦ та грошових коштів; суворо дотримуватися встановлених Товариством та чинним законодавством правил здійснення операцій з ТМЦ та грошовими коштами, а також порядку їх зберігання; приймати участь в інвентаризації ТМЦ та грошових коштів; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку звіти щодо руху залишків/наявності ТМЦ та грошових коштів.

Відповідно до ст. 139 цього Кодексу, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п. 2 ч. 1, 3 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

При розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір'я (п. 3 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач - оцінювач-експерт ОСОБА_6, будучи матеріально-відповідальною особою, яка безпосередньо обслуговує матеріальні цінності, при виконанні посадових обов'язків, приймав у заклад вироби, які відповідно до Методик з оцінки офісної, побутової техніки та засобів зв'язку, інших предметів, що приймаються в якості закладу та рекомендацій з їх перевірки, затверджених наказом генерального директора Товариства № 01-0415 ЗДТ від 02.04.2015р., не підлягали прийняттю у заклад, що й призвело до порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, що у зв'язку із поданням заяви про звільнення, позивач мав бути звільненим за власним бажанням, а не з підстав втрати довір`я, колегія суддів вважає безпідставними оскільки, подача заяви про розірвання трудового договору не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, що передбачені законом, до закінчення двотижневого строку попередження, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку дисциплінарного стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4- залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.05.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета