Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1517/17
Провадження № 2/480/206/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Терентьєва Г.В.

при секретарі Куртась К.В.,

розглянувши 05 листопада 2018 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

06.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 19 вересня 2003 року між ним та ОСОБА_2В було зареєстровано шлюб Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. 3 вересня 2014 року рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу з ОСОБА_2, ними було придбане наступне майно що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя: Автомобіль CHEVROLET AVEO 2006р., сірого кольору, № кузова KL1SA69YE6B028010 державний номерний знак НОМЕР_1. Власником якого зареєстрована ОСОБА_2, та придбаний даний автомобіль 14.06.2014 року. Автомобіль HONDA CIVIC 2008р., бежевого кольору, № кузова NLAFD76408W025315 державний номерний знак НОМЕР_2. Власником даного автомобіля також зареєстрована ОСОБА_2 та придбаний даний автомобіль 08.02.2013 року. Транспортні засоби CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1, HONDA CIVIC, державний номерний знак НОМЕР_2 з підстав передбачених ст. ст. 60. 61 СК України, є об'єктами права спільної сумісної власності позивача та відповідача як колишнього подружжя, оскільки набуті за час їх перебування в шлюбі. Тому позивач просить визнати об'єктами спільної сумісної власності, набутими подружжям у шлюбі, наступне майно :

- автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім'я ОСОБА_2;

- автомобіль HONDA CIVIC, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2;

Провести поділ спільного сумісного майна подружжя, виходячи з рівності часток, наступним чином: визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці за кожним на автомобілі CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_1, HONDA CIVIC, державний номерний знак НОМЕР_2.

Позивачем було надіслано уточнену позовну заяву в якій позивач просив визнати автомобілі спільним сумісним майном набутим подружжям у шлюбі: автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім'я ОСОБА_2; - автомобіль HONDA CIVIC, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2.

Визнати частки спільного майна рівними, по 1/2 за кожним. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шляхом компенсування 1/2 частки вартості автомобілів CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, у сумі 67000 грн., та частку вартості автомобіля HONDA CIVIC, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 у сумі 124620 грн. А разом 191 620 грн.

Ухвалою даного суду від 06 вересня 2017 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково. Та заборонено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також будь-яким іншим особам вчиняти дії пов'язані із відчуженням права власності та зміною власника транспортних засобів CHEVROLET AVEO 2006 року, сірого кольору, № кузова KL1SА69YЕ6В028010, державний номерний знак НОМЕР_3; та HONDA CIVIC 2008 року, бежевого кольору, № кузова NLAFD76408W025315, державний номерний знак НОМЕР_4.

Заборонено реєстраційним органам вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією цивільно - правових угод про відчуження рухомого майна транспортних засобів CHEVROLET AVEO 2006 року, сірого кольору, № кузова KL1SА69YЕ6В028010, державний номерний знак НОМЕР_3; та HONDA CIVIC 2008 року, бежевого кольору, № кузова NLAFD76408W025315, державний номерний знак НОМЕР_4, власником яких є ОСОБА_2.

В судове засідання позивач не з'явився. При тому надав заяву про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи без його участі.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася. При тому відповідачкою було надано відзив на позов де зазначено, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1, з урахуванням її уточнення, просить визнати спільним майном подружжя автомобіль марки CHEVROLET AVEO 2006 року випуску, та автомобіль HONDA CIVIC 2008 року виписку, хоча для придбання такого майна, ним не було надано жодної копійки. Так, дійсно, 19.08.2003р. вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, 01.07.2005р. народження. Проте, в січні 2014 року їхні подружні стосунки були припинені, не пояснюючи причин ОСОБА_1 просто не повернувся до дому, а потім стало відомо, що він фактично створив іншу родину. Потім в червні 2014 року ОСОБА_1 подав до Миколаївського районного суду Миколаївської області позовну заяву про розірвання шлюбу. Таким чином, з січня 2014 року вони проживали окремо, що підтверджується й рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03.09.2014р. про розірвання шлюбу, це також можуть підтвердити свідки.

Відповідачка зазначила, що автомобіль CHEVROLET AVEO 1498, 2006 року випуску був придбаний нею 14 червня 2014

року, але до спільного майна подружжя він не може належати, адже, як зазначалося

вище подружні стосунки, спільне господарство було припинено ними ще з січня 2014

року, і кошти на його придбання не були сімейними. Такі кошти надав їй особисто її

батько - ОСОБА_4, і вже після припинення подружніх стосунків з

позивачем. Згідно із ч.6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Таким чином, автомобіль CHEVROLET AVEO 1498, 2006 року, був хоча й придбаний нею в період шлюбу, але вже після припинення подружніх стосунків, і за власні кошти. Таким чином вимагання від неї 1/2 частини вартості цього автомобіля є безпідставним. Також позивачка вказує, що HONDA CIVIC 2008 року виписку, був придбаний нею в 2012 році за гроші які надав її батько. Та в травні 2013 року, в зв'язку із важкими матеріальними обставинами, які склалися в їхній з позивачем родині, вона була вимушена продати цей автомобіль своїй сестрі - ОСОБА_5 за 150 000грн. Всі ці гроші були витрачені ними на потреби родини, оскільки вони мали борги.

Крім того відповідачка вказує, що ОСОБА_1 не сплачує зовсім аліменти які їй присуджені та має заборгованість по ним.

А тому відповідачка просить відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об'єктів спільною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації.

Дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, суд дійшов наступного.

19.09.2003 року сторони уклали шлюб, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

03 вересня 2014 року рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 06 вересня 2017 року заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 1 грудня 2016 року про стягнення аліментів було змінено. Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 юлії Володимирівни, аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 900 грн., щомісячно починаючи з 6 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно наданої довідки регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 22.06.2018 року, - автомобіль CHEVROLET AVEO 1498, колишній номерний знак НОМЕР_3, зареєстрований у теперішній час під номерним знаком ВТ 7057 ВМ за ОСОБА_9; - автомобіль HONDA CIVIC 1799, колишній номерний знак НОМЕР_4, зареєстрований у теперішній час під номерним знаком ВЕ 0273 ВТ за ОСОБА_2.

Зазначена реєстрація транспортних засобів на вказаних осіб здійснювалася, відповідно: - 18.01.2018 року у ТСЦ № НОМЕР_5 МВС в Херсонській області;

- 17.01.2017 року у ТСЦ №4841 РСЦ МВС в Миколаївській області.

Розрахунком заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні №56204433 з примусового виконання підтверджується, що в ОСОБА_1 мається заборгованість по аліментам станом на 01.08.2018 року в сумі 19654,84 грн.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Для визначення вартості майна, яке підлягає поділу, позивачем не заявлено клопотання про призначення експертизи про оцінку спірного майна, а вказана позивачем в позові вартість автомобіля, визначена на власний розсуд.

Суд зазначає, що таке питання може бути вирішено органом, наділеним правом оцінки майна.

За таких обставин, на день розгляду справи судом сторони не погодили вартість спірного автомобіля та не надали належних доказів у підтвердження його вартості, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити, що не позбавляє позивача в подальшому на звернення з аналогічним позовом до суду.

Також слід відзначити, що позивачем не подано відповідь на відзив відповідачки, тобто можна вважати, що позивач погоджується з тими обставина які вказані у відзиві відповідачки.

Крім того автомобіль CHEVROLET AVEO 1498, зареєстрований за іншою особою а не за відповідачкою тож він не підлягає поділу.

Автомобіль HONDA CIVIC 1799, також не можливо визнати спільним сумісним майном оскільки він прибавався за кошти надані батьком відповідачки та дану обставину позивач не спростовує.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України , у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 3,4,5,12,13,76-83,141,259,263-265,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 вересня 2017 року у справі № 480/1517/17 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також будь-яким іншим особам вчиняти дії пов'язані із відчуженням права власності та зміною власника транспортних засобів CHEVROLET AVEO 2006 року, сірого кольору, № кузова KL1SА69YЕ6В028010, державний номерний знак НОМЕР_3; та HONDA CIVIC 2008 року, бежевого кольору, № кузова NLAFD76408W025315, державний номерний знак НОМЕР_4.

Та заборони реєстраційним органам вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією цивільно - правових угод про відчуження рухомого майна транспортних засобів CHEVROLET AVEO 2006 року, сірого кольору, № кузова KL1SА69YЕ6В028010, державний номерний знак НОМЕР_3; та HONDA CIVIC 2008 року, бежевого кольору, № кузова NLAFD76408W025315, державний номерний знак НОМЕР_4, власником яких є ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_10

05.11.2018