Справа № 484/2410/15-ц Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/398/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, яке ухвалено о 13 годині 59 хвилині, 24 вересня 2018 року під головуванням судді Літвіненко Т.Я., у приміщенні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання,

В С Т А Н О В И Л А :

18 червня 2015 року ОСОБА_2 пред'явила позов до ОСОБА_3 про стягнення 487 250 гривень 25 копійок, заборгованих за договором позики.

Позов обґрунтовувала наступним.

У вересні 2011 року, вона та ОСОБА_3, в усній формі та з ініціативи останнього, уклали договір позики, відповідно до умов якого, вона передала тому у власність, для придбання автомобіля грошові кошти у розмірі 22 000 доларів США, які позичальник зобов'язався повернути в строк до 02 березня 2014 року.

При фактичному одержанні вказаної суми коштів, відповідачем була видана розписка, засвідчена його особистим підписом та печаткою фізичної особи-підприємця.

В подальшому, за ці кошти, відповідачем було придбано та зареєстровано на своє ім'я мікроавтобус Volkswagen Crafter, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що строк повернення коштів минув, та до теперішнього часу відповідач борг не повернув і всіма можливими способами ухиляється від виконання зобов'язань, щодо повернення позики, просила суд стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 487 250 гривень 25 копійок, а також судовий збір.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської областівід 24 вересня 2018 року позов ОСОБА_2задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 487 250 гривень 25 копійок, витрати за проведення комісійної судової почеркознавчої експертизи в розмірі 3 707 гривень 20 копійок, витрати за проведення судової технічної експертизи в розмірі 19 065 гривень 60 копійок та судовий збір.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на недоведеність нею заявлених вимог, порушеннями судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін, оскільки суд 1 інстанції повно і всебічно з'ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, та виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, а також правильно витлумачив ці норми що підлягають застосуванню до даних правовідносин дійшов вичерпних висновків, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність боргу відповідача перед позивачем та підтверджено висновками експертиз.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з встановленими судом 1 інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом І інстанції, ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 22 000 доларів США, на купівлю автомобіля, які зобов'язався повернути до 02 березня 2014 року, про що ним було видано розписку, засвідчивши її своїм підписом та печаткою фізичної особи-підприємця (т.1 а.с.5).

Оскільки він заперечував позику та свій підпис у розписці, то за його клопотанням, у суді першої інстанції були призначені декілька почеркознавчих та технічних експертиз.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 671 від 17 грудня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_3 у нижній частині боргової розписки, яка починається та закінчується (мовою оригіналу): «Я ОСОБА_5 (НОМЕР_2...у ОСОБА_6 на приобретение автомобиля сроком до 02 марта 2014г. Деньги обязуюсь оплатить в срок и в полном объёме. (подпись) ОСОБА_5.», виконаний самим ОСОБА_3 (т.1 а.с.41-46).

Відповідно до висновку комплексної судової технічної експертизи документів та повторної судової почеркознавчої експертизи № 6323/6324/7965/7966 від 19 липня 2016 року, у наданій для дослідження розписці, без дати, від імені ОСОБА_3 безпосередньо друкований текст розписки та ліній для виконання підписів із друкованими записами «ОСОБА_5.» виконані за допомогою одного й того ж електрофотографічного друкуючого пристрою (принтера або багатофункціонального друкуючого пристрою у режимі принтера).

Друкований текст наданої розписки, без дати, від імені ОСОБА_3 виконано після 08.04.2013 року (згідно наданих вільних зразків текстів); встановити конкретний період часу друкування тексту досліджуваної розписки не представляється можливим з причин, що наведені у дослідницькій частині висновку. Встановити абсолютну давність виконання друкованого тексту наданої для дослідження розписки без дати від імені ОСОБА_3 не представляється можливим у зв'язку з відсутністю в експертних установах Міністерства юстиції України криміналістичної науково-розробленої методики з встановлення абсолютного віку штрихів, що виконані тонером.

Встановити давність виконання підпису від імені ОСОБА_3 у наданій розписці, без дати, від імені ОСОБА_3 не представляється можливим через відсутність в Харківському НДІСЕ спеціального обладнання.

Встановити, чи одночасно надрукований текст розписки та виконаний підпис від імені ОСОБА_3 у наданій розписці, без дати, від імені ОСОБА_3 не представляється можливим з причин, що наведені у дослідницькій частині висновку.

Надана розписка, без дати, від імені ОСОБА_3 не підлягала впливу хімічних речовин та тривалому термічному впливу (штучному або природному). Встановити чи підлягав даний документ короткочасному термічному впливу (штучному або природному) не надається можливим з причин, що наведені у дослідницькій частині висновку.

Підпис від імені ОСОБА_3, у розписці без дати, від його імені, розташований у другому рядку «ОСОБА_5.», - виконаний за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки (перерисовування, копіювання на просвіт, копіювання через копіювальний папір, передавлювання із послідуючим обведенням удавлених незабарвлених штрихів), а також без використання технічних засобів. Даний підпис виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_3 (т.1 а.с.83-102).

19 жовтня 2016 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, за клопотанням позивача, призначено повторну комісійну судово - почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку зазначеної комісійної судово - почеркознавчої експертизи № 17693?17695/16-32 від 30 січня 2018 року та судово - технічної експертизи № 17692/16-34/17908?17910/18-34 від 20 серпня 2018 року, підпис від імені ОСОБА_3 у борговій розписці, без зазначення дати, виконаний за допомогою пишучого приладу без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

Досліджуваний підпис у графі «ОСОБА_5.» в борговій розписці (без вказання дати) виконано самим ОСОБА_3 (т.1 а.с.175-181).

Підпис від імені ОСОБА_3 у досліджуваній розписці виконаний кульковою ручкою, спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору. Друкований текст у досліджуваній розписці від імені ОСОБА_3 нанесений електрофотографічним способом з використанням друкуючого пристрою (пристроїв) з лазерним способом друку тонером чорного кольору. У досліджуваній розписці від імені ОСОБА_3 ознак штучного зістарювання документа не виявлено.

Встановити час нанесення друкованого тексту в досліджуваній розписці від імені ОСОБА_3 за виявленими ознаками та за наданими зразками порівняння не видається можливим, в тому числі у зв'язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення часу виконання друкованих текстів, нанесених з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку.

Встановити чи одночасно виконано друкований комп'ютерний текст розписки із проставленим на аркуші паперу підписом не видається можливим, в тому числі у зв'язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення часу виконання друкованих текстів, нанесених з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку та відсутністю (недостатністю) відповідних зразків порівняння (т.1 а.с.187-204).

Отже, зазначеними висновками спростовуються доводи ОСОБА_3 про те, що він не підписував розписку та не отримував коштів від ОСОБА_2

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року по справі № 6-24ц12.

На підтвердження повернення ОСОБА_3 боргу за позикою в сумі 22 000 доларів США, останнім будь - яких доказів не надано, що з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, не може свідчити про виконання ним боргового зобов'язання перед позивачем.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

Встановивши порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення боргу в обумовлений розпискою строк, суд 1 інстанції на підставі ст.ст. 1046-1047, 1049 ЦК України прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 22 000 доларів США, що на час звернення до суду (17 червня 2015 року) еквівалентно 487 250 гривень 25 копійок.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що в розписці не вказано факт передачі коштів у борг, не спростовують висновків суду, оскільки Закон передбачає укладання договору позики у письмовій формі (ст.1047 ЦК України).

Недотримання такої форми договору не робить його недійсним, а лише, як наслідок, вимагає певної форми доказування.

За змістом ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сама розписка не містить ідентифікуючих даних щодо того кому кошти були надані, спростовуються поясненнями самого відповідача, який в суді першої інстанції не виключає, що підпис у вищевказаній борговій розписці зроблений ним особисто, однак при інших обставинах.

Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що боргова розписка не відповідає вимогам закону, є помилковими тлумаченням норм діючого законодавства.

Та обставина, що розписка складалася не під час передачі коштів, не може братися до уваги, оскільки момент укладання договору позики (розписки) може не співпадати з моментом передачі грошових коштів, проте у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг (постанова Верховного Суду України № 6 - 79 цс 14 від 2 липня 2014 року).

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І.Галущенко

Т.В.Серебрякова ________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 11 грудня 2018 року.