Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 686/22243/16-ц

провадження № 61-20223св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2016 року у складі судді Заворотної О. Л. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, у якому просила виділити їй в натурі ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 (загальна вартість спірного майна становить 520 тис. грн).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що із серпня 1977 року до жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого за спільні грошові кошти набули у власність зазначене нерухоме майно.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2016 року відкрито провадження у цій справі.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3, у якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити йому у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, та автомобіль марки «Hyundai Getz», номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, а ОСОБА_3 виділити вищезазначені житловий будинок і земельну ділянку.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року, відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та передано її до канцелярії суду для авторозподілу відповідно до статті 11-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Відмову у прийнятті зустрічного позову суди мотивували недоцільністю його спільного розгляду з первісним позовом.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали, постановити нову ухвалу про прийняття його зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у прийнятті його позову, не врахувавши, що предметом обох позовів є спільно нажите майно подружжя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року справу № 686/22243/16-ц призначено до судового розгляду.

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга та матеріали цивільної справи № 686/22243/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що з серпня 1977 року до жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_4 про виділення їй в натурі ? частини житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1.

11 листопада 2016 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області відкрито провадження у справі за цим позовом.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, у якому просив здійснити поділ майна подружжя, виділивши йому у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, та автомобіль марки «Hyundai Getz», номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, а ОСОБА_3 - вищевказані житловий будинок і земельну ділянку.

Оскаржуваними ухвалами ОСОБА_4 відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

Суди першої та апеляційної інстанцій, застосувавши положення статті 123 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, зробили висновок про недоцільність об'єднання первісного та зустрічного позовів в одне провадження.

Зокрема, суди зазначили, що таке об'єднання вимог затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників справи.

Колегія погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).

Відповідно до статті 123 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред'явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов'язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; та 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об'єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Ураховуючи те, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов'язаними, виникли з різних правовідносин і їхній сумісний розгляд є недоцільним та затягне розгляд справи, колегія вважає обґрунтованими висновки судів про відмову у прийнятті позовної заяви ОСОБА_4

Крім того, на час подання зустрічних позовних вимог первісний позов уже розглядався судом по суті.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило