Ухвала

06 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 155/13/17

провадження № 61-40956ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 30 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилався на те, що 17 липня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № VO21G104751542, відповідно до якого він отримав кредитні кошти на строк по 17 липня 2037 року включно у розмірі 13 200 доларів США на купівлю квартири, а також у розмірі 4 455 доларів США на сплату страхових платежів. 17 липня 2007 року з метою забезпечення зобов'язання по кредитному договору № VO21G104751542 між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1. У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом про дострокове виконання цих зобов'язань. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2011 року з позивача стягнуто кредитну заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 102 014 грн, однак виконавчий лист на виконання цього рішення стягувачем не подано. Після цього ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості повторно, однак рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено, а дію кредитного договору припинено. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року вищевказане судове рішення скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено у зв'язку із пропущенням ПАТ КБ «Приватбанк» строків позовної давності. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Апеляційного суду Волинської області залишено без змін. 02 грудня 2016 року позивач отримав письмове повідомлення, що він є боржником по кредитному договору № VO21G204751542 від 17 липня 2007 року, відповідно до якого відповідач має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно. Позивач вважає, що пропуск відповідачем терміну позовної давності звернення до суду з відповідним позовом позбавляє останнього задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку майна, тому позивач просить визнати договір іпотеки, укладений 17 липня 2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», який посвідчений приватним нотаріусом Павлюк І.І. та зареєстрований у реєстрі за № 1112, припиненим.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 30 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 30 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2018 року, в якій просив скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є припинення іпотеки.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскаржувані судові рішення ухвалені після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 30 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик