Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2673/17

Номер провадження: 2/511/160/18

21 травня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

секретаря Ніколас С.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить поділити майно, яке обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину автомобіля Мазда 626, 1993 року випуску, р.н ВН 51 66 СХ і тим самим припинити право спільної сумісної власності сторін на вказане майно.

Свої вимоги мотивував тим, що 28.07.2001 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 Рішенням Роздільнянського районного суду від 10.03.2016 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час сумісного проживання за спільні кошти ними були придбані трикімнатна квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Мазда 626, 1993 року випуску, які були оформлені на імя відповідачки.

Вважає, що вказане майно є їх спільною з відповідачем сумісною власністю, так як придбане в період шлюбу і за спільні кошти, їх частки є рівними і тому просить суд, визнати за кожним з них по ? частині вказаного нерухомого та рухомого майна і припинити таким чином право спільної сумісної власності на вказане майно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали, та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала частково. В наданому суду відзиві на позов та поясненнях в судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 визнали право позивача на ? частину автомобіля Мазда 626, 1993 року випуску, р.н ВН 51 66 СХ, який сторони придбали в період перебування у шлюбі.

Також просили врахувати, що при поділі машини можливий варіант, за яким з позивача на її користь буде стягнено грошову компенсацію у розмірі вартості ? частини спірного автомобілю, а її право на належну їй частку автомобіля буде припинено з визнанням права власності на цілий автомобіль за позивачем.

Щодо визнання за позивачем права власності на ? частину квартири заперечували і стверджували, що позивач має право лише на 3/10 частини квартири АДРЕСА_2.

Свою позицію мотивували тим, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 була придбана ними в період шлюбу на підставі договору міни квартир від 11.06.2013 року, згідно якого власники цієї квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передали їй (ОСОБА_9А.) у власність, належну їм на праві спільної часткової власності трикімнатну квартиру №16 на вул. К.Лібкнехта, 1 м. Роздільна Одеської області, а вона прийняла у власність вищезазначену квартиру і передала у обмін у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належну їй на праві особистої власності однокімнатну квартиру №501 на вул. 40 років Перемоги, 4 м. Роздільна Одеської області з доплатою їх спільними з позивачем грошовими коштами в розмірі 79930,00 грн, що по курсу НБУ станом на 11.06.2013 року становило 10000 доларів США.

Відповідно до п. 1.2 Розділу 1 вказаного Договору передана нею однокімнатна квартира, належала їй на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 11.04.2006 року. Тобто з метою придбання у власність квартири, що є предметом спору, вона передала іншій стороні нерухоме майно, яке належало їй особисто і не відносилось до спільної сумісної власності.

Так відповідно п.п.2.2 Розділу 2 Договору міни ринкова вартість належної їй квартири становила 51115,00 грн, а тому з урахування вартості цієї квартири її частка у придбаній квартирі складає 7/10 частин і відповідно частка позивача 3/10 частини квартири згідно наданого нею розрахунку. Тому відповідач та її представник просили винести рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 частково та визнати за ним право власності на 3/10 частини квартири і відповідно за нею на 7/10 частин квартири №16 на вул. К.Лібкнехта, 1 м. Роздільна Одеської області.

ОСОБА_1 заперечуючи проти позиції відповідача, надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, підтвердивши свою позицію в судовому засіданні, що відповідач неправильно застосовує норми сімейного законодавства, що регулюють поділ майна подружжя. Тому вимоги відповідача, щодо визнання за нею права власності на 7/10 частин квартири, а за ним право власності на 3/10 частин є не законними.

Також просили врахувати, що однокімнатна квартира, яка належала відповідачу на підставі договору дарування лише формально була її особистим внеском у придбання спірної квартири. У вказаній однокімнатній квартирі, де після її придбання позивач проживав разом з відповідачкою, як подружжя, неодноразово здійснювався ремонт (капітальний, поточний), у тому числі за рахунок коштів його батьків, вартість зазначеної однокімнатної квартири на момент придбання спірної квартири (11.06.2013 року) істотно збільшилася внаслідок значних його трудових та грошових затрат, а також їх спільних затрат. Отже, відповідно до ст.62 СК України є всі підстави для визнання однокімнатної квартири, придбаної відповідачем у 2006 році на підставі договору дарування, на момент придбання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя.

Також позивач не погоджується з варіантом поділу автомобіля, при якому з нього на користь ОСОБА_3 стягується грошова компенсація у розмірі половини вартості автомобіля Мазда 626, а суд, з огляду на діюче законодавство, не має право стягнути з нього на користь відповідача грошову компенсацію примусово.

Суд, на підставі наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (після одруження ОСОБА_9) перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2001 року по 10.03.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №307589, виданим 28.07.2001 року Відділом РАЦС Роздільнянського РУЮ в Одеській області (а.с.10) та рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.03.2016 року про розірвання шлюбу, на підставі якого ОСОБА_9 відновила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_3. (а.с.11)

Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (ОСОБА_1) за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.03.2016 року були стягнуті аліменти. (а.с.13)

В період перебування сторін у шлюбі 11.06.2013 року ОСОБА_9 було укладено нотаріально посвідчений договір міни квартири, зареєстрований в реєстрі за №1137, згідно якого відбувся обмін квартирами з доплатою, і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передали у власність ОСОБА_9 належну їм трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, а ОСОБА_9, прийняла у власність вищезазначену квартиру і передала в обмін у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належну їй однокімнатну квартиру №501 по вул.40 років Перемоги м. Роздільна Одеської області. Також відповідно до Розділу 2 зазначеного Договору вказано, що обмін квартир проводиться з доплатою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за передану ними квартиру в сумі 10000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 11.06.2013 року становило 79930, 00 грн.(а.с.99)

Відповідно до п. 1.2 Розділу 1 Договору міни передана по договору однокімнатна квартира, належала ОСОБА_3 (ОСОБА_9А.) на підставі нотаріально посвідченого дарування квартири від 11.04.2006 року, зареєстрованого на імя ОСОБА_9 в БТІ 18.05.2006 року за реєстраційним №25-4.(а.с.101)

Із змісту договору встановлено, що на період його укладення відповідно до Звіту про оцінку майна 05.06.2013 року ринкова вартість квартири №16 на вул. К.Лібкнехта, 1 м. Роздільна Одеської області, яка належала ОСОБА_7 та ОСОБА_8, становила 98865,00 грн. (п.2.1. Договору), а відповідно до Звіту про оцінку майна ринкова вартість квартири, яка належала ОСОБА_9 становила 51115,00 грн. (п.2.2. Договору)

Право власності на придбану квартиру зареєстроване на імя ОСОБА_9 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Реєстру за №4720695 від 11.06.2013 року (а.с.19)

Також в період перебування сторін у шлюбі згідно свідоцтва про реєстрацію серії САЕ 491246 на імя ОСОБА_9 було придбано автомобіль MAZDA 626, 1993 року випуску, номер шасі JMZGE14J2P1262013, реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с.14)

Відповідно до звіту №2601-01-18 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля MAZDA 626, реєстраційний номер НОМЕР_1 ринкова вартість вказаного автомобіля складає 66053,49 грн. (а.с.45)

Згідно звіту по встановленню ринкової вартості трикімнатної квартири №16 загальною площею 65,10 кв.м, розташованої по вул. Северній (колишня вул. К.Лібкнехта), 1 м. Роздільна Одеської області вартість вказаної квартири складає 498040,00 грн. (а.с.56)

Позивач, не заперечуючи встановлені обставини по справі, в позові просив автомобіль Мазда та квартиру в м. Роздільна визнати спільною сумісною власністю подружжя, визнати їх частки у придбаному майні рівними та визнати за ним право власності на ? частину придбаного майна, і не враховувати позицію відповідача, яка просила його частку в квартирі визнати меншою, врахувавши, що у придбанні квартири у спільну сумісну власність було використано належне їй на право особистою власності майно.

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу але на підставі договору дарування або в порядку спадкування .

За ч.7 ст.57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні , відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 60 СК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК) , відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна , за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Згідно зі ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Так сторони по даній справі визнали, що в період їх перебування у шлюбі вони придбали наступне майно: - трикімнатну квартиру №16 в будинку по вул. К.Лібкнехта,1 м. Роздільна Одеської області; транспортний засіб автомобіль MAZDA 626, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Сторони не заперечували, що дане майно є їх спільною сумісною власністю придбане за спільні кошти, при цьому відповідачка просила врахувати при визначенні часток у спільному майні , що у придбані квартирі є частка, яка належить їй на праві особистої приватної власності.

Тому суд виходячи з фактичних обставин справи, встановивши, що автомобіль MAZDA 626, 1993 року випуску, номер шасі JMZGE14J2P1262013, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний подружжям ОСОБА_9 в період шлюбу за спільні кошти, а тому відповідно до ст. 60 СК України вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у власності складають по ? частині, а тому позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на ? частину автомобіля підлягають задоволенню.

При розгляді позовних вимог щодо поділу квартири, суд приходить до висновку, що дійсно у відповідача ОСОБА_3 в період її перебування у шлюбі була у власності однокімнатна квартира №501 по вул.40 років Перемоги м. Роздільна Одеської області, яка була їй подарована, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України була її особистою приватною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів того, що за час шлюбу дана квартира істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого подружжя ОСОБА_1, суду не надано, а тому підстав визнавати цю квартиру відповідно до ч.1 ст.62 СК України , обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 у суду не має. Ці твердження позивача голослівні і не підтверджені доказами.

Стосовно визначення часток сторін у квартирі суд приходить до наступного висновку.

Виходячи зі змісту ч.7 ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю, суд приходить до висновку, що якщо один із подружжя зробив вкладення в придбання спільного майна за рахунок майна, яке було отримано ним в період перебування у шлюбі в дар, то ці вкладення виходячи з вартості майна, придбаного у спільну власність, повинні враховуватись при визначенні частки подружжя в спільній сумісній вартості.

Суд вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_3 по Договору міни передала власникам квартири №16 по К.Лібкнехта, 1 м. Роздільна Одеської області власну однокімнатну квартиру з метою придбання у спільну сумісну власність з позивачем трикімнатної квартири, то виходячи з вартості переданої квартири частина придбаної трикімнатною квартири є особистою приватною власністю відповідача і відповідно інша частина квартири є спільною сумісною власністю подружжя.

Так з Договору міни судом встановлено, що квартира №16 в будинку по вул. .К.Лібкнехта,1 м. Роздільна Одеської області, була придбана подружжям ОСОБА_1 за 131045,00 грн, з яких:

- 51115,00 грн - становила вартість однокімнатної квартири №501 по вул. 40 років Перемоги м. Роздільна Одеської області, належної ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності;

- 79930,00 грн - доплата до переданої квартири грошовими коштами, які були коштами, що належали подружжю на праві спільною сумісної власності.

Тобто частина коштів, які належали особисто ОСОБА_3 при придбанні спірної квартири становила 51115,00 грн + 39 965,00 грн (1/2 частина від 79930,00 (еквівалент 10000 доларів США) = 91080,00 грн.

В свою чергу розмір грошових коштів, які належали позивачу ОСОБА_1 при придбанні спірної квартири становила 39965,00 грн (1/2 частина від 79930,00 (еквівалент 10000 доларів США).

У відсотковому значенні при поділі спірної квартири виходячи з вартості частки, яка належала ОСОБА_3 91080,00 грн - складає 7/10 частини квартири, на які належить визнати право власності за ОСОБА_3, та 39965,00 грн - 3/10 частин квартири, на які належить визнати право власності за позивачем ОСОБА_1

Позивач заперечував проти зменшення його частки в спірній квартирі, посилаючись на вимоги ст. 70 СК України, відповідно до яких частки подружжя у спільному майні є рівними, а відступлення від засад рівності часток подружжя можливо лише в виключних випадках, визначених ч.2,3 ст.70 СК України.

Однак суд вважає, що врахувавши участь відповідача у придбанні квартири особистим майном відповідно до його вартості, суд лише встановив, що не вся квартира №16 в будинку по вул. К.Лібкнехта,1 м. Роздільна Одеської області, є спільною сумісною власністю подружжя, в ній є частка, яка є особистою власністю відповідача.

Також суд вважає, що дані обставини, встановлені судом при розгляді справи, є підставою для часткового задоволення позову ОСОБА_1, так як враховуються при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності, а не є підставою для заявлення самостійного позову ОСОБА_3

Тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково та визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 автомобіль MAZDA 626, 1993 року випуску, номер шасі JMZGE14J2P1262013, реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину вказаного рухомого майна, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1, а відповідачем ОСОБА_3 визнати право власності на 7/10 частин вказаної квартири та ? частину вказаного рухомого майна.

Також суд вважає, що позовні вимоги щодо припинення спільної сумісної власності на вказане майно не підлягають задоволенню, так як відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється автоматично і будь-якого судового рішення по цим правовідносинам не вимагається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1824,39 грн.

На підставі п.2 ч.1, 7 ст.57, ст.59, 60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля MAZDA 626, 1993 року випуску, номер шасі JMZGE14J2P1262013, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля MAZDA 626, 1993 року випуску, номер шасі JMZGE14J2P1262013, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частини квартири АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_4.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, понесені по справі судові витрати у розмірі 1824,39 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через Роздільнянський районний суд Одеської області відповідно до п.15.5 Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук