ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: Національний банк України і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договорів, відшкодування збитків та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договорів, стягнення збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що сторонами були укладені договори депозитних вкладів, строк виконання яких не настав. Але 22 грудня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» списав кошти з рахунків, у тому числі за договорами депозитних вкладів, про що позивачу стало відомо з Приват24. Оскільки відповідач про розірвання договорів, наступне списання коштів та підстави не повідомляв, будь-які документи, повідомлення з цього приводу - не направляв.

Предметом спору є здійснення відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк», на думку позивача, помилкового переказу з рахунків неналежного платника згідно з положеннями ст. 32.3.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.1073 ЦК України. Оскільки відповідач 22 грудня 2016 року з рахунків позивача ОСОБА_1 безпідставно та незаконно списав належні їй грошові кошти. У зв'язку з цим позивачем заявлено вимоги про розірвання договорів, за якими списані грошові кошти, та стягнення сум збитків, у відповідності зі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Наскільки відомо позивачу, списання коштів банком здійснювалось на підставі розрахункових документів - меморіальних ордерів, що були оформлені та виконані ПАТ КБ «ПриватБанк» (і саме меморіальні ордери було надано у якості доказу в аналогічній справі). При цьому відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» в аналогічних справах заперечується факт списання на підставі меморіальних ордерів, а стверджується про здійснення операцій по списанню коштів виключно на підставі наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 44 від 21 грудня 2016 року, та, відповідно, у жодній аналогічній справі, навіть на виконання ухвал суду про забезпечення доказів, меморіальні ордери банком надані не були.

На вимогу позивача про надання документів, у тому числі на підставі яких здійснено списання коштів, відповідач відповіді не надав, документи не направив (докази додані до позову). У зв'язку з порушенням її цивільних прав ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Крім того, заявник вважає, що йому або його представнику неможливо отримання певних документів, доказів як у порядку в порядку Закону України «Про інформацію», так і в порядку Закону України «Про звернення громадян». Заявник також вважає за необхідне зазначити, що навіть звернення позивача до банку, клієнтом якого вона є тривалий час, щодо надання документів, було безрезультатним, а тому заявила клопотання про витребування доказів з відповідачів, а саме: у ПАТ КБ «ПриватБанк» (довідку з зазначенням - загальної кількості фізичних та юридичних осіб, що містились в Додатку № 2 до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 44 від 21 грудня 2016 року, яким органом (ПАТ КБ «ПриватБанк», чи Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, чи Національним банком України) був визначений перелік осіб за Додатком № 2 до наказу № 44 від 21 грудня 2016 року; критеріїв, за якими були визначені особи, зазначені у Додатку № 2 до наказу № 44 від 21 грудня 2016 року; у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб довідку з зазначенням - переліку документів (рішень, постанов тощо), що надійшли до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18 грудня 2016 року від Національного банку України вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601, Код ) від Кабінету Міністрів України з доданням посвідченої копії витягу з Книги реєстрації вхідної кореспонденції за 18 грудня 2016 року (будь-якого іншого документу, у якому ФГВФО здійснювалась реєстрація вхідної кореспонденції); копію рішення Національного банку України № 499-рш/БТ від 18 грудня 2016 року з додатками; рішення, постанови, будь-які інші документи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що містять перелік осіб, з чиїх рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягали списанню кошти в період дії тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 грудня 2016 року - 21 грудня 2016 року, для придбання акцій додаткової емісії; довідку з зазначенням критеріїв та підстав, за якими були визначені особи, з чиїх рахунків в ПАТ КБ «ПриватБанк»підлягали списанню кошти в період дії тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 грудня 2016 року - 21 грудня 2016 року, для придбання акцій додаткової емісії ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2018 року клопотання представників позивача задоволено та ухвалено забезпечити докази у даній справі та витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» (довідку з зазначенням - загальної кількості фізичних та юридичних осіб, що містились в Додатку № 2 до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 44 від 21 грудня 2016 року, яким органом (ПАТ КБ «ПриватБанк», чи Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, чи Національним банком України) був визначений перелік осіб за Додатком № 2 до наказу № 44 від 21 грудня 2016 року; критеріїв, за якими були визначені особи, зазначені у Додатку № 2 до наказу № 44 від 21 грудня 2016 року; у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб довідку з зазначенням - переліку документів (рішень, постанов тощо), що надійшли до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18 грудня 2016 року від Національного банку України вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601, Код ) від Кабінету Міністрів України з доданням посвідченої копії витягу з Книги реєстрації вхідної кореспонденції за 18 грудня 2016 року (будь-якого іншого документу, у якому ФГВФО здійснювалась реєстрація вхідної кореспонденції); копію рішення Національного банку України № 499-рш/БТ від 18 грудня 2016 року з додатками; рішення, постанови, будь-які інші документи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що містять перелік осіб, з чиїх рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягали списанню кошти в період дії тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 грудня 2016 року - 21 грудня 2016 року, для придбання акцій додаткової емісії; довідку з зазначенням критеріїв та підстав, за якими були визначені особи, з чиїх рахунків в ПАТ КБ «ПриватБанк»підлягали списанню кошти в період дії тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 грудня 2016 року - 21 грудня 2016 року, для придбання акцій додаткової емісії ПАТ КБ «ПриватБанк» - для огляду вказаних документів в судовому засіданні і долучення до матеріалів справи та дослідження і оцінки разом з іншими доказами в справі.

Ухвала суду мотивована тим, що клопотання про забезпечення доказів є обгрунтованим, проти чого фактично заперечували представники відповідача і третіх осіб, враховуючи наявність у вказаного позивача та представників складнощів в поданні вказаних документів (довідок та інш.), суд вважає за необхідним клопотання задовольнити, оскільки воно обґрунтоване і основане на законі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалу суду скасувати та задовольнити та відмовити позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що клопотання позивача про витребування доказів, яке було безпідставно задоволено судом першої інстанції шляхом постановлення ухвали суду не відповідає ст. 84 ЦПК України.

В апеляційній скарзі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просять ухвалу суду скасувати та задовольнити та відмовити позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали було грубо порушено норми ЦПК, оскільки сторони не повідомлялися про розгляд справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду - скасувати з наступних підстав.

Так, задовольняючи заяву про забезпечення доказів, районний суд виходив з того, що враховуючи наявність у вказаного позивача та представників складнощів в поданні вказаних документів (довідок та інш.), суд вважає за необхідним клопотання задовольнити, оскільки воно обґрунтоване і основане на законі.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 84 ЦПК України Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.. У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ст. 118 ЦПК України заява про витребування, забезпечення доказів розглядається протягом п'яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою.

Забезпечення доказів є процесуальною дією суду, яка вчиняється за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів. Під особами, які мають право заявити про забезпечення доказів, маються на увазі суб'єкти доказування. Відтак, останні повинні довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів може стати неможливим або ускладненим. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб'єкта доказування.

Інститут забезпечення доказів є спеціальним механізмом, який використовується для їх збереження та покликаний створити можливість реалізації своїх прав особами, які беруть участь у справі, щодо подання до суду необхідних доказів за наявності обставин, які свідчать, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим в майбутньому.

Так, у заяві про забезпечення доказів вказуються обставини, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а у клопотанні про витребування доказів - відомості про неможливість отримання таких доказів особисто. Саме такі обставини відрізняють заяву про забезпечення доказів від клопотання про витребування доказів.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду із клопотанням про забезпечення доказів, заявником не надано доказів того, що для надання витребуваних документів існують складнощі.

Крім того, саме клопотання не відповідає вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, а саме документи, які просив витребувати позивач не містять посилань на реквізити витребуваних документів, не вказано які саме обставини можуть бути підтверджені документами, що витребовуються, не сплачено судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Також задовольняючи клопотання суд першої інстанції витребував у відповідачів та третіх осіб інформацію та документи які стосуються всього кола осіб по яким приймались рішення про списання грошових коштів, а не тільки позивача, а тому в цьому випадку таке витребування може призвести до розголошення відомостей, крім відомостей щодо позивача, які можуть становити банківську таємницю чи обмежений доступ до них, а також відомості які позивача взагалі не стосуються.

За таких обставин суд першої інстанції не врахував вищевказані вимоги закону, не перевірив вимоги клопотання та прийшов до передчасного висновку про задоволення клопотання про забезпечення доказів у повному обсязі.

Що стосується самого клопотання позивачки про витребування то воно також не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому зазначені підстави для витребування та забезпечення доказів саме обставини, що були зазначені вище, а тому це клопотання не може бути задоволено.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне, ухвалу суду скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про витребування, забезпечення доказів по справі.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2018 року - скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування, забезпечення доказів по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: Національний банк України і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договорів, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко