ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 646/286/16-ц

провадження № 22ц/818/1149/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кругова С.С.

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харків апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року, ухвалене суддею Єжовим В.А.

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»та ОСОБА_1було укладено кредитний договір №Ф1874/09-06(А010138), відповідно до умов якого позивач зобов'язався видати кредит в сумі 24650,00 дол. США на строк до 01 вересня 2018 року, а відповідач зобов'язався повернути йому кредит у повному обсязі і в терміни, передбачені цим договором.

Вказав, що прийняті на себе зобов'язання він виконав повністю та видав кредит в сумі 24650,00 дол. США.

Зазначив, що того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №Ф1874/09-06(А010138), а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому,між ними було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2892 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В., згідно якого ОСОБА_1передав банку в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок з обслуговуючими його будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Так, відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 163951,15 грн.

01 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся із заявою про збільшення позовних вимог, в якому посилаючись на зміну офіційного курсу гривні по відношенню до курсу долара США, просив стягнути з ОСОБА_1 станом на 17 червня 2016 року, на його користь заборгованість за кредитним договором №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року в розмірі 187470,46 грн. а саме: заборгованість по неповернутій сумі кредиту в розмірі 165318,14 грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 21660,20 грн, заборгованість по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту в розмірі 360,00 грн., пеню в розмірі 402,12 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, яку в подальшому неодноразово уточнював.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2006 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»було укладено кредитний договір №Ф1874/09-06(А010138), відповідно до умов якого банк зобов'язався видати йому кредит в сумі 24650,00 дол. США на строк до 01 вересня 2018 року, а він повинен повернути банку кредит в повному обсязі і в терміни, передбачені договором, шляхом щомісячного внесення на рахунок банку рівними частинами по 173,00 дол. США та 12,5 % річних.

Вказав, що на виконання умов кредитного договору №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року до отримання коштів він поніс витрати в загальній сумі 7116,00 грн., а саме: незалежна оцінка нерухомості в розмірі 500,00 грн., оформлення кредиту в розмірі 1465,00 грн., видача кредиту в розмірі 1120,00 грн., розгляд кредитної справи в розмірі 10,00 грн., відкриття поточного рахунку в розмірі 15,00 грн., державне мито в розмірі 1465,00 грн., заява про згоду дружини на придбання нерухомості в розмірі 1615,00 грн., заява про розстрочку платежу в розмірі 25,00 грн., оформлення в розмірі 20,00 грн., реєстрація договору в розмірі 100,00 грн., фотокопія договору купівлі-продажу в розмірі 10,00 грн., витрати по МБТІ в розмірі 800,00 грн., нотаріальні послуги в розмірі 700,00 грн., страхування нерухомості в розмірі 513,00 грн., страхування життя позичальника в розмірі 373,00 грн.

12 вересня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №Ф1874/09-06(А010138), а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому,між ними було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2892 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В.

Зазначив, що починаючи з 25 вересня 2006 року він почав виконувати свої боргові зобов'язання та щомісячно на рахунок банку вносив платежі від 450,00 до 1000,00 дол. США в залежності від його фінансових можливостей.

Вказав, що згідно його розрахунку на виконання вищевказаного кредитного договору щомісячно він повинен сплачувати 430,77 дол. США, отже за весь час користування кредитними коштами він повинен повернути банку 62030,00 дол. США, що майже втричі перевищує суму кредиту.

Стверджував, що Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» не провів з ним переддоговірної роботи та не повідомив інформацію, яка впливає на прийняття рішення про укладення договору; що в пункти кредитного договору була внесена низка обманних положень, що спотворюють зміст і правову природу кредитного договору та створюють істотний дисбаланс економічних наслідків правочину.

Зазначив, що йому не було роз'яснено його права в частині: наявної форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуги за оформлення договору про надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач має право отримати докладнішу інформацію; положення про інфляційне застереження.

Вважав, що реальна процентна ставка за його розрахунками з урахуванням додаткових витрат орієнтовно дорівнює 16,6%.

Кредитний договір №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року не містить істотних умов договору, а саме, відсутня ціна договору, сукупна вартість договору у числовому, кількісному виді, відсутні розміри щомісячних платежів в числовому та кількісному виді, немає порядку погашення кредиту, а саме, графіку погашення кредиту у числовому та кількісному вигляді.

Банк не надав жодного первинного бухгалтерського документу на підтвердження передачі йому коштів саме у іноземній валюті.

Зазначив, що банк використовував для обслуговування спірного кредитного договору рахунок, призначений для переказу коштів та приймав від нього кошти для переказу, а не на погашення заборгованості.

Просив визнати порушеним його право, як споживача фінансових послуг при укладенні з Публічним акціонерним товариством «Кредобанк»кредитного договору №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року; визнати недійсним кредитний договір №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк»; визнати недійсним іпотечний договір від 12 вересня 2006 року, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2892 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В., посилаючись на те, що вони не відповідають вимогам закону і з боку банку мав місце обман.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 і Публічним акціонерним товариством «Кредобанк». Визнано недійсним договір іпотеки від 12 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 і Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» на забезпечення кредитного договору №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про стягнення заборгованості та відмовити в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що при укладенні кредитного договору сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності цього правочину; що інформація, надана банком і викладена в умовах кредитного та іпотечного договорів є чітко викладеною, послідовною і зрозумілою; що відповідачем не наведено та не підтверджено жодної умови як кредитного, так і похідних від нього договорів, з яких би вбачались нечіткість, незрозумілість, двозначність способу інформування та погодження умов цих договорів; що ним було роз'яснено порядок обліку сплачених грошових коштів згідно банківських виписок, які містять інформацію про всі операції по рахунку та є первинними документами.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, рішення суду - скасувати і ухвалити нове. При цьому, судова колегія виходить з наступного.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову мотивовано тим, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується і на спростування доводів зустрічної позовної заяви зазначає про таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір №Ф1874/09-06(А010138) відповідно до умов якого банк в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов'язання надати кредит в сумі 24 650,00 дол. США. на строк з 12 вересня 2006 року до 01 вересня 2018 року (144 місяця), з оплатою за процентною ставкою 12,5 процентів річних шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника № 307.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №Ф1874/09-06(А010138), а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому,між сторонами було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2892 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В., згідно якого ОСОБА_1передав Відкритому акціонерному товариству «Кредобанк»в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок з обслуговуючими його будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з наданого Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» розрахунку заборгованвсть станом на 17 червня 2016 року утворилась у розмірі 7530,34 дол. США., яка складається з неповернутої суми кредиту в розмірі 6658,00 дол. США, прострочених відсотків в розмірі 872,34 дол. США, простроченої суми комісії за адміністрування кредиту в розмірі 360,00 дол. США, яку позивач просить стягнути в позовній заяві в національній валюті України в сумі 187470 грн 46 коп. (том 1, а.с.180).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України).

Згідно частин 1-3 статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Аналогічні положення містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України № 168 від 12 листопада 2007 року встановлюють надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України.

Згідно пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року за надання кредиту позичальник сплачує банку в порядку та строки визначені тарифами банку наступні комісії: за розгляд анкети-заяви на отримання кредиту, одноразово - 10,00 грн.; за видачу кредиту, одноразово - 1120,34 грн., за управління кредитом, щомісячно - 20,00 грн.

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року, за користування кредиту позичальник сплачує банку 12,5 процентів річних.

Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою визначеною у пункті 3.2 цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у пункті 1.2. цього договору (пункт 3.3).

Позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти (пункт 3.4).

Згідно пункту 3.10 цього договору позичальник виконує свої зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів, неустойки шляхом перерахування у безготівковій формі та/або вносить готівкою в Банк на рахунок №7307.

Відповідно до пункту 4.1 цього договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим договором ( пункти 2.1, 3.9) та/або додатками до нього.

Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 173 дол. США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього.

Позичальник вправі, на підставі заяви, самостійно визначити порядок дострокової сплати комісії і процентів за цим договором (підпункт 4.7.7).

Відповідно до пункту 2.8 вищевказаного договору позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі.

Відповідно до пункту 9.5 кредитного договору №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року, шляхом підписання цього договору позичальник дозволяє банку надавати третім особам інформацію, яка стала відомою йому в наслідок виконання цього договору, і може становити банківську таємницю, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором (застави, поруки, страхування, фінансових ризиків)

Відповідно до пункту 9.6 цього кредитного договору, шляхом підписання цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився з умовами кредитування, діючими тарифами банку та загальною вартістю кредиту.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність визнання недійсним кредитного договору від 12 вересня 2006 року безпідставний, оскільки матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину.

Зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши, характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кредитні кошти, тривалий час (9 років) виконував свої зобов'язання з повернення цих коштів.

Використання банком для обслуговування спірного кредитного договору рахунку, призначеного для переказу коштів не є підставою для визнання кредитного договору №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року недійсним, тому доводи в цій частині не приймаються судовою колегією.

Доказами, які підтверджують надання позичальникові грошових коштів та їх розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування, оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з карткового рахунку, є належним та допустимим доказом надання відповідачу грошових коштів та наявності заборгованості.

Щодо визнання недійсним договору іпотеки від 12 вересня 2006 року, то судом не здобуті докази на підтвердження наявності підстав для визнання вищевказаного договору іпотеки недійсним.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, прийняті на себе зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» виконало повністю та видало кредит в сумі 24650,00 дол. США.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Матеріали справи містять наданий Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» розрахунок заборгованості, відповідно до якого ОСОБА_1 станом на 17 червня 2016 року має заборгованість у розмірі 7530,34 дол. США., яка складається з неповернутої суми кредиту в розмірі 6658,00 дол. США, прострочених відсотків в розмірі 872,34 дол. США, простроченої суми комісії за адміністрування кредиту в розмірі 360,00 дол. США.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №Ф1874/09-06(А010138) від 12 вересня 2006 року в сумі 187470 грн 46 коп, як зазначено у позові. В задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» підлягає стягненню судові витрати за подання позовної заяви у сумі ( 24658,00 грн. а.с.1) і судові витрати за звернення до апеляційного суду у розмірі (4218,08 грн. а.с.127), а всього 28876,08 грн.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (ідентифікаційний код 09807862, р/р. 290999901, МФО 325365) заборгованість за кредитним договором №Ф1874/09-06 від 12.09.2016 року в розмірі 187 470 (сто вісімдесят сім тисяч чотириста сімдесят) грн 46 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 165318,14 грн., по відсотках - 21660,20 грн., по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту 360 грн., пені - 402,12 грн. та судові витрати у розмірі 28 876 (двадцять вісім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 08 коп., всього 216 346 (двісті шістнадцять тисяч триста сорок шість) грн 54 коп.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання недійсними договору кредиту та договору іпотеки від 12 вересня 2006 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати у розмірі 28 876 (двадцять вісім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 08 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови

складено 10 грудня 2018