Справа № 473/922/18
"21" травня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
В березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів у загальному розмірі 169 544 грн. 88 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 12.05.2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 70 200 грн. 00 коп., що в еквіваленті становить 2 700 доларів США, на строк до 12.11.2017 року.
В зазначений строк відповідач зобовязався повернути суму позики в національній валюті України гривні, яка повинна бути еквівалентною 2 700 доларів США.
Між тим, ОСОБА_2 у добровільному порядку умови договору не виконав, у звязку з чим ОСОБА_1 просив стягнути з нього борг за договором позики в розмірі 70 956 грн. 00 коп., що становить 2 700 доларів США станом на 22.03.2018 року, пеню в розмірі 94 770 грн. 00 коп., три проценти річних від простроченої суми, а саме 758 грн. 16 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 060 грн. 72 коп.
Ухвалою суду від 04.04.2018 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
25.04.2018 року по справі проведено підготовче судове засідання та ухвалою суду від 25.04.2018 року призначено її до судового розгляду.
Позивач та його представник у судове засідання не зявилися. Проте, останній надіслав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог ОСОБА_1
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Про причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не направив, в зв'язку з чим, суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами.
Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.
Так, судом встановлено, що 12.05.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, який був посвідчений 12.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.
Згідно умов даного договору позивач передав відповідачу кошти в сумі 70 200 грн. 00 коп., що в еквіваленті на день укладення договору становило 2 700 доларів США на строк до 12.11.2017 року.
Сума позики підлягала поверненню в національній валюті України із розрахунку 2 700 доларів США за офіційним курсом НБУ на день повернення.
Також сторони погодили й інші умови договору.
Зокрема, в разі несвоєчасного повернення позики позикодавець має право на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, а також стягнення пені в розмірах, що передбачені п. 6 даного договору.
Матеріали справи доказів щодо виконання ОСОБА_2 зобовязання за вищевказаним договором позики не містять. Разом з тим, відповідно до передбаченого ст. 12 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України, за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).
При цьому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі коштів позичальнику.
Позика підлягає поверненню в строк та в порядку, що передбачені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).
За таких обставин, з врахуванням положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, суд вважає, що відповідач зобов'язаний належним чином виконати свої зобов'язання, що виникли з відносин позики.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобовязання та зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми мають компенсаційний, а не штрафний характер і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Водночас нарахування інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми здійснюється незалежно від стягнення на користь кредитора процентів та користування кредитом та неустойки за невиконання чи неналежне виконання зобовязання.
За таких обставин, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню борг за договором позики в розмірі 70 958 грн. 43 коп., що становить еквівалент 2 700 доларів США станом на 22.03.2018 року (враховуючи курс долара НБУ на вказану дату, не є виходом за межі позовних вимог), три проценти річних від простроченої суми, що становить 750 грн. 08 коп. (70 200 грн. 00 коп. х 3 % / 365 х 130 (в межах заявлених вимог)), а також пеня, при визначенні розміру якої суд виходить з наступного.
Так, як вбачається з змісту договору позики, позивач ОСОБА_1 має право на стягнення пені за несвоєчасне повернення суми позики в розмірі 3 % за кожний день прострочення, що передбачено п.6 договору. Останнім нарахована пеня в розмірі 94 770 грн. 00 коп.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобовязання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
При цьому істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).
Отже, враховуючи ступінь доведеності позивачем настання негативних наслідків, повязаних з неналежним виконанням умов договору, а також те, що розмір, нарахованої ОСОБА_1 пені перевищує розмір боргу, суд вважає за необхідне зменшити загальний розмір пені до 70 000 грн. 00 коп. і це у повній мірі буде відповідати засадам Конституції України, міжнародній практиці та нормам цивільного законодавства про розумність та справедливість судових рішень.
Проте не підлягають стягненню інфляційні втрати, оскільки в даному випадку предметом договору позики є кошти, виражені в гривні, але з визначенням в еквіваленті на іноземну валюту, в тому числі й на час повернення позики, тоді як індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня. Водночас втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (83%), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 407 грн. 68 коп.
Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 141, 259, 263 265, 280-282, 289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, борг у розмірі 70 958 (сімдесят тисяч девятсот пятдесят вісім) грн. 43 коп., проценти в розмірі 750 (сімсот пятдесят) грн. 08 коп., пеню в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп., судові витрати в розмірі 1407 (одна тисяча чотириста сім) грн. 68 коп., а всього 143 116 (сто сорок три тисячі сто шістнадцять) грн. 19 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 25.05.2018 року.

Суддя Л.В. Лузан