Справа № 444/1191/18
Провадження № 2/444/768/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області, треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та визнання права власності на нерухоме майно як частку члена колишнього колгоспного типу двору,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме просив визнати за ним право власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька- ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В подальшому ОСОБА_1 подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у якій просить визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька- ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та право власності на 1/4 частину даного житлового будинку як члена колишнього колгоспного типу двору.

Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 що складалося з житлового будинку та господарських будівель, належало до колгоспного типу двору, головою якого був його батько- ОСОБА_6 та членами якого станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року були ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, тобто він.

Зазначає, що виходячи з принципу рівності часток членів колгоспного типу двору, кожному з них належить по 1/4 частці домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2

Стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер його батько - ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3.

Позивач вказує, що згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, вбачається, що після смерті ОСОБА_6 відкрита спадкова справа на майно, що належало спадкодавцеві на день смерті. На випадок своєї смерті батько заповіту не склав, а тому спадкування належного йому майна здійснюється за законом.

До складу спадщини після смерті батька належить 1/4 частина господарства за адресою АДРЕСА_2 оскільки згідно витягів з погосподарської книги Сопошинської сільської ради батько був головою колгоспного двору.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від належної їм частки спадщини за законом після смерті батька відмовились в його користь.

Зазначає, що 31 березня він звернувся в Жовківську державну нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак згідно постанови виданої Жовківською державною нотаріальною конторою від 01.04.2018 р. № 507/01-16 « Про відмову у вчиненні нотаріальної дії», йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, оскільки не було подано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Позивач вказує, що спадщину після смерті батька прийняв, оскільки спільно проживав з спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою, яка видана Сопошинською сільською радою Жовківського району Львівської області від 04.04.2018 р. № 02.19/248.

Таким чином вважає, що він має право на частку у розмірі 1/4 частини будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 як член колишнього колгоспного типу двору, а також є спадкоємцем за законом майна, що належало померлому ОСОБА_6, а тому це майно, а саме 1/4 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 належить йому в порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 15.08.2018 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору були залучені ОСОБА_4, ОСОБА_3, оскільки рішення суду по справі може вплинути на їх права та обов'язки в частині їх права власності на частку у спірному будинку.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися на адресу суду із самостійними позовними вимогами у яких просять визнати за ними право власності по 1/4 частині житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони були членами колгоспного типу двору, до якого належав будинок АДРЕСА_1

Головою двору був ОСОБА_6, а ще одним членом двору- ОСОБА_1

Виходячи з рівності часток всіх членів колгоспного типу двору, вважають, що кожному з них належало по 1/4 частині будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1

А тому просять їх самостійні вимоги задоволити.

Протокольною ухвалою суду від 13.11.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, прийнято до розгляду їх цивільні позови.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримав повністю, просить такі задовольнити. Не заперечує проти задоволення позовних вимог третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Крім того, у зв'язку із зменшенням позовних вимог просить повернути надлишок сплаченого ним судового збору.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Підтримали свої позовні вимоги, не заперечили проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Представник відповідача Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради, зазначивши, що заперечень проти задоволення позовних вимог не мають, просять такі задовольнити.

Судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників та на підставі поданих до суду доказів постановити рішення по справі, зважаючи на подані учасниками заяви.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З витягу із погосподарської книги Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області № 02-19/549 від 15.08.2018 року вбачається, що господарство за адресою: АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 року, 15.04.1991 року відносилося до колгоспного типу двору, головою якого був ОСОБА_6, членами двору були: ОСОБА_4- дружина голови двору, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, сини голови двору.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року членами колгоспного типу двору у АДРЕСА_1 були ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, то відповідно всім належало по 1/4 частині даного двору, оскільки всі члени двору мали рівне право на частку в майні двору.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, яке видано Сопошинською сільською радою Жовківського району Львівської області 29.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

26.03.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька- ОСОБА_11. Внаслідок цього було здійснено реєстрацію спадкової справи № 124/2015, номер у спадковому реєстрі 57272484, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39985986.

Цього ж дня, тобто 26.03.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявами про відмову від належної їм частки спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 в користь сина померлого- ОСОБА_1

Крім того ОСОБА_4 26.03.2015 року подала в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області заяву у якій зазначила, що відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України на частку в спільному майні подружжя вона не претендує.

31.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 після смерті батька- ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Однак постановою № 507/01-16 від 01.04.2015 року «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року громадянину ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку із недотриманням п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через ненадання необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає реєстрації.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як встановлено під час розгляду справи правовстановлюючого документу на житловий будинок в учасників немає.

З копії довідки Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області № 280 від 25.03.2018 року вбачається, що заповіт від імені ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в сільській раді не посвідчувався.

Відомостей про посвідчення заповіту чи спадкового договору ОСОБА_6 у нотаріуса немає, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 39985882 від 26.03.2015 року.

Так як заповіт від імені ОСОБА_6 не посвідчувався, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року і його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_6, тобто спадкоємцем першої черги після смерті останнього.

Із довідки, виданої Сопошинською сільською радою Жовківського району Львівської області № 02-19/248 від 04.04.2018 року, вбачається про те, що померлий ОСОБА_1 проживав разом зі своїм батьком ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, до дня смерті в АДРЕСА_1 і вели спільне господарство.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Як вбачається із копії спадкової справи, позивач ОСОБА_1 подав у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області 26.03.2015 року заяву № 301 про прийняття спадщини після смерті батька- ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто в шестимісячний термін після смерті спадкодавця, а тому з даних підстав вважається таким, що прийняв спадщину.

Тобто позивач прийняв спадщину після смерті батька, оскільки проживав разом із ним, крім того в шестимісячний термін після відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця, подав заяву про прийняття спадщини.

Суд враховує, що на житловий будинок в АДРЕСА_1 заборон і арештів немає.

З копії технічого паспорта, виготовленого Червоноградським бюро технічної інвентаризації вбачається що загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 171,5 кв.м, житлова 99,2 кв.м, допоміжна 72,3 кв.м. При будинку є господарські будівлі: сарай, погріб та колодязь.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об'єктом права приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька- ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, прийняв після його смерті спадщину, оскільки проживав до дня смерті з батьком, крім того звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини в шестимісячний термін після смерті батька, інші спадкоємці першої черги померлого, а саме дружина померлого- ОСОБА_4 та син померлого- ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини в шестимісячний термін після смерті спадкодавця.

В той же час позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на частку житлового будинку, яка належала його батькові як члену колгоспного двору через неподання правовстановлюючих документів на майно померлого.

А тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Крім того судом береться до уваги, що позивач ОСОБА_1, а також треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 також були членами колгоспного типу двору АДРЕСА_1 та до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та наведених обставин справи за кожним з них слід визнати право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 як членами колишнього колгоспного типу двору.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 та позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги- ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд враховує, що позивачем було сплачено судовий збір, виходячи з позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок, тобто ціна позову визначалася, враховуючи повну вартість будинку, оскільки первісною вимогою позивача було визнання права власності на житловий будинок в повному обсязі.

В подальшому позивачем ОСОБА_1 зменшено позовні вимоги і остаточно він ставив вимогу про визнання права власності на 2/4 частини житлового будинку.

Як вбачається із квитанції № 6 від 27.04.2018 року позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1603 грн. 43 коп., а згідно квитанції № 150 від 21.05.2018 року- 6031 грн. 60 коп., тобто сумарно було сплачено 7635 грн. 03 коп.

Так як позивачем зменшено на половину розмір позовних вимог, відповідно йому слід повернути половину суми сплаченого ним судового збору, а саме 3817 грн. 51 коп.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на 2/4 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з яких 1/4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та 1/4 як за членом колишнього колгоспного типу двору.

Визнати за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) як членом колишнього колгоспного типу двору право власності на 1/4 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_4 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 08.03.2006 року) як членом колишнього колгоспного типу двору право власності на 1/4 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Повернути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 01.03.1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з державного бюджету надлишок сплаченого ним судового збору при поданні позову згідно квитанції № 150 від 21.05.2018 року в розмірі 3817 (три тисячі вісімсот сімнадцять) грн. 51 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.