ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3025/18 Справа № 203/2991/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів повернута позивачу з підстав, визначених п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України. Також позивачу повернутий судовий збір, сплачений при подачі позову, в сумі 5 886 грн. 12 коп. (а.с. 27).

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу судді від 31 серпня 2018 року скасувати з направленням справи до суду першої інстанції (а.с. 29-33).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Так, за змістом ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності у даній справі, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частиною 2 ст. 62 ЦПК України визначено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Дипломатичні та консульські установи України за кордоном вчиняють нотаріальні дії, передбачені законодавством України.

Порядок вчинення нотаріальних дій консулом визначається ст. 38 Закону України "Про нотаріат", статтею 44 Консульського Статуту України, Положенням про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України та іншими актами законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, позов підписаний та поданий ОСОБА_3 від імені позивачки ОСОБА_1 Повноваження ОСОБА_3 на представництво інтересів ОСОБА_1 підтверджується довіреністю, посвідченою 08.06.2017 року консулом Посольства України в Республіці Австрія м.Відень.

Повертаючи позовну заяву, суддя виходив з того, що вищезазначеною довіреністю ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_5 представляти її інтереси, у тому числі, в суді, що стосуються тільки нежитлового приміщення - магазину непродовольчих товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, проте, в поданому від імені позивачки позові ставиться питання про стягнення з відповідача коштів, отриманих ним як представником ОСОБА_1 за довіреністю за наслідками продажу вищенаведеного нерухомого майна.

Суддя виходив з того, що оскільки заявляються вимоги про стягнення коштів, одержаних відповідачем, як довірителем у зв'язку із виконанням доручення, а не вимоги про розв'язання спору з приводу нерухомого майна, представник позивачки ОСОБА_3 діяв поза межами повноважень, наданих йому довіреністю від 08.06.2017 року.

Колегія суддів не погоджується з висновками судді з наступних підстав.

Зі змісту довіреності, виданої ОСОБА_1 та посвідченою 08.06.2017 року консулом Посольства України в Республіці Австрія м.Відень, вбачається, що остання уповноважила представників, у томі числі і ОСОБА_3, представляти її інтереси, що стосуються тільки нежитлового приміщення - магазину непродовольчих товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі, в усіх судових органах по всіх категоріях справ (судах загальної юрисдикції, господарських судах, адміністративних судах, в усіх апеляційних та касаційних інстанціях, Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищому господарському суді України, Вищому адміністративному суді України, Верховному суді України, Європейському суду з прав людини, органах держаної виконавчої служби, правоохоронних органах, органах національної поліції, органах прокуратури, внутрішніх справ, Служби безпеки України, державної податкової служби, в територіальних органах ДФС у Дніпропетровській області тощо, бути її представником перед всіма державними та недержавними органами, організаціями, установами, підприємствами та громадянами; здійснювати захист її прав і законних інтересів та вести від її імені справи, у тому числі, в усіх судових органах по всіх категоріях справ, з усіма правами, які надані законом скаржнику, захиснику, позивачу, відповідачу, третій особі, стягувачу, кредитору, боржнику, потерпілому, цивільному позивачу, включаючи подання заяв та клопотань, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг тощо).

Крім того, повноваження, надані позивачем представнику зазначеною довіреністю, включають право розписуватись від її імені в межах цієї довіреності.

З позовної заяви, поданої ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 07 вересня 2015 року, вбачається, що відповідачем, який діяв як представник ОСОБА_1 за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М., реєстровий номер 1946, було укладено договір купівлі-продажу саме вищезазначеного нежитлового приміщення - магазину непродовольчих товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_1 на праві приватної власності. За продаж вищезазначеного нежитлового приміщення відповідач отримав 399 950 грн., але не виконав свої зобов'язаний щодо передачі цих грошових коштів ОСОБА_1, чим порушив право позивача.

Отже, поданий представником позивача ОСОБА_3 позов стосується стягнення грошових коштів, отриманих відповідачем саме за продаж нежитлового приміщення - магазину непродовольчих товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним.

Так, незважаючи на наявність законодавчо встановлених "фільтрів" для прийняття звернень до суду (позов, апеляція, касація), занадто формалізований підхід до їх застосування може створювати підстави для встановлення судом порушення статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладенні обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що представник позивача ОСОБА_3, подаючи позов про стягнення грошових коштів на користь довірительки - ОСОБА_1 за продаж належного їй нерухомого майна - нежитлового приміщення - магазину непродовольчих товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, діяв в межах повноважень, наданих довіреністю від 08.06.2017 року, адже даний позов стосується захисту прав та законних інтересів позивача стосовно вказаного нежитлового приміщення.

З викладеного вище вбачається, що при вирішенні питання про прийняття позову суддя першої інстанції безпідставно дійшов висновку про його повернення, чим порушив порядок вирішення цього питання, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: