Справа № 583/1058/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Сидоренка Р.В.,

за участю секретаря Зубатової І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернеччинської сільської об'єднаної територіальної громади Охтирського району Сумської області, Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, третя особа Охтирська міська державна нотаріальна контора, про визнання права постійного користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_3, який за життя склав заповіт, котрим все своє майно, де б воно не знаходилося, заповів позивачу. Під час роботи в колгоспі «САТЗТ «Зоря» батько отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,55 га на території Кардашівської сільської ради Охтирського району серії НОМЕР_2. Земельна ділянка була виділена відповідно до рішення четвертої сесії Охтирської районної ради двадцять третього скликання від 21.12.1998 року «Про надання земельних ділянок громадянам для ведення особистих підсобних господарств та городництва із земель запасу та резервного фонду Кардашівської сільської ради". Вказаною земельною ділянкою постійно користувалася їхня сім'я, використовувала її за прямим призначенням. Після смерті батька позивач звернувся до відповідача із заявою про оформлення своїх прав на земельну ділянку, однак відповідачем його право постійного користування не визнається. Державним нотаріусом постановою від 27.03.2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в зв'язку з відсутністю витягу з державного земельного кадастру. Позивач є інвалідом з дитинства, нездатний працювати на інших роботах, має заробляти на життя веденням особистого підсобного господарства і це єдине його джерело існування. Тому просить визнати за ним право постійного користування для сільськогосподарських потреб на земельну ділянку площею 0,55 га надану відповідно до рішення четвертої сесії Охтирської районної ради двадцять третього скликання від 21.12.1998 року «Про надання земельних ділянок громадянам для ведення особистих підсобних господарств та городництва із земель запасу та резервного фонду Кардашівської сільської ради (САТЗТ «Зоря») померлому батьку ОСОБА_3, про що виданий державний акт на право постійного користування землею, яка розташована на території Чернеччинської сільської об'єднаної територіальної громади Охтирського району Сумської області.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник Чернеччинської сільської об'єднаної територіальної громади Охтирського району Сумської області Жертовська С.М. в судовому засіданні проти позову заперечувала. Надала письмовий відзив, згідно якого зазначають, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, тому конкретних, визначених чинним законодавством підстав, на думку Чернеччинської сільської ради, для визнання за ОСОБА_1 права постійного користування земельною ділянкою, в позовній заяві не наведено. Тому просять відмовити в заявлених позовних вимогах.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив не подали.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Рішенням 4-ї сесії 23-го скликання Охтирської районної ради від 21.12.1998 року ОСОБА_3 надано земельну ділянку площею 0,55 га, що підтверджується списком громадян яким відводяться земельні ділянки в постійне і тимчасове користування для ведення особистого підсобного господарства і індивідуального городництва (а.с. 13, 14-15).

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_3 видано державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_3, за яким йому надається у постійне користування земельна ділянка площею 0,55 га, розташована на території Кардашівської сільської ради, для ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 509 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 30.01.2017 року (а.с. 9).

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За час життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося і взагалі все те, ще йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 (а.с.7).

Згідно листа, наданого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу за №135/01-16 від 30.05.2018 року, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відкрито спадкову справу в Охтирській міській державній нотаріальній конторі за №113/2017 (а.с. 64).

Як вбачається з копії спадкової справи №113/2017, до Охтирської міської державної нотаріальної контори 06.06.2017 року звернулася ОСОБА_5 із заявою про відмову від спадщини на користь сина померлого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.72).

Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, судом не встановлено.

Частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у склад якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про спадщину.

Постановою державного нотаріуса Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражської Н.П. від 27.03.2018 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,55 га, розташовану на території Кардашівської сільської ради Охтирського району, в зв'язку з відсутністю кадастрового номеру та правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с.17).

Згідно довідки виданої 18.04.2018 року Кардашівським старостинським округом Чернеччинської сільської ради Охтирського району, земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3 на праві постійного користування площею 0,55 га для ведення особистого підсобного господарства розташована за межами населених пунктів сільської ради (а.с.34).

Чинним законодавством, зокрема Постановою Верховної Ради Української РСР від 05.12.1990 року №511 «Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю» визначено, що громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння.

Земельним кодексом Української РСР від 18.12.1990 року також передбачалось право громадян на постійне користування землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.1991 року №889 «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок», які втратили чинність, затверджено форму державного акта на право постійного користування землею та умови надання такого права.

З введенням в дію Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1990 року (в редакції від 13.03.1992 року) надання такого права не передбачалось, але підпунктом другим п. 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» передбачалося, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, наданні їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Земельний кодекс України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної і приватної власності громадян на землю зокрема право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства із земель, що перебувають у державній власності, земля надавалася у постійне користування (без заздалегідь установленого строку), а для городництва, сінокосіння, випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства - у тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до двадцяти п'яти років) (стаття 7). Проте чіткого розмежування випадків, коли земельні ділянки можуть надаватися у користування для ведення селянського (фермерського) господарства, а коли - в оренду, в цьому кодексі не здійснено.

Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв'язку з не переоформленням правового титулу.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 8 Постанови Верховного Ради України від 13.03.1992 року №2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року №563 «Про земельну реформу» визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.02.2004 р. № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01 січня 2008 року.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та пункту 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення зазначеного рішення.

Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчено Державним актом на право постійного користування землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов'язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки.

В мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року, суд зазначав, що визнавши право приватної власності громадян на земельні ділянки, які були надані в постійне користування, встановивши порядок набуття цього права у зазначених нормативно-правових актах шляхом безоплатної передачі, держава має вжити всіх необхідних заходів щодо забезпечення безперешкодного набуття громадянами права приватної власності на земельні ділянки.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, до складу спадщини входить також право ОСОБА_1 на постійне користування земельною ділянкою розміром 0,55 га на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області для ведення особистого підсобного господарства.

В зв'язку з відсутністю процедури нотаріального оформлення спадкування права постійного користування землею, відсутністю документа чи будь-якої інформації щодо належності цієї земельної ділянки спадкодавцеві, який був зареєстрований за життя та відсутністю витягу з Державного земельного кадастру, постановою Охтирської районної державної нотаріальної контори від 27.03.2018 року позивачу відмовлено у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства.

Таким чином, стосовно права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.

Згідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, виданого на ім'я ОСОБА_3, останній мав право користування вищевказаною земельною ділянкою, а тому саме це право може бути успадковане і його спадкоємцями.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню та за ОСОБА_1 необхідно визнати право постійного користування земельною ділянкою площею 0,55 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 133, 141, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, право постійного користування земельною ділянкою площею 0,55 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Чернеччинської сільської об'єднаної територіальної громади Охтирського району Сумської області, згідно державного акту серії НОМЕР_2 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення четвертої сесії Охтирської районної ради двадцять третього скликання від 21.12.1998 року «Про надання земельних ділянок громадянам для ведення особистих підсобних господарств та городництва із земель запасу та резервного фонду Кардашівської сільської ради (САТЗТ «Зоря»), зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №509, в межах згідно з планом землекористування, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.08.2018 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Р.В. Сидоренко