РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/371/18

2/609/289/2018

"21" серпня 2018 р. Шумський районний суд Тернопільської області

за участю:

головуючого судді: Ковтуновича О.В.

секретаря судового засідання: Сандулович О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шумськ під час відкритого судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк» в якому просив визнати нікчемними п. 1.12, п. 1.14 договору № Р29.330.70326 від 16.09.2016 року, визнати договір № Р29.330.70326 від 16.09.2016 року виконаним позичальником ОСОБА_1, стягнути з відповідача ПАТ «Ідея Банк» незаконно отриману від позичальника суму коштів у розмірі 14804,27, що складається з надлишково стягнутої відповідачем суми сплати по кредиту в розмірі 10568,72грн., незаконно отриманої вартості придбання пакету послуг «Повернемо загублене» в розмірі 300грн., вартості неправомірно стягнутого страхового платежу, сплаченого за рахунок кредитних коштів на користь пов»язаної особи банку у розмірі 3935,55грн.

Позов обґрунтовано тим, що 16 вересня 2016 року між ним та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Р29.330.70326 згідно якого йому було надано кредит на поточні потреби в сумі 19999грн.

Перед укладенням зазначеного договору з ним не було проведено переддоговірної роботи в порядку ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не повідомлено про орієнтовний розмір кредиту, що призвело до неправильного розуміння ним суті цього банківського продукту.

Крім того п.1.12 зазначеного договору передбачено, що за обслуговування кредиту Банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, що на думку позивача є незаконним та суперечить п. 3.6 « Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою правління національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості і споживача тощо) або, що вчиняє банк, або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин ( Укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Позивач також вважає, що йому було навязано придбання пакету «Повернемо загублене» та послуги зі страхування.

Враховуючи викладене позивач просив його позовні вимоги, заначені вище задоволити у повному обємі.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву із якого слідує, що останні просять суд відмовити у позові, вважаючи його безпідставним, оскільки позивач був належним чином повідомленим про умови кредитування та погодився з ними.

ІІ Заяви ( клопотання участиків справи.

11.06.2018 року позивач надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

05.04. 2018 року представник відповідача надіслав на адресу суду відзив в якому просив розгляд справи проводити у їх відсутності.

ІІІ Процесуальні дії у справі.

03.04.2018 року в судовому засіданні ухвалене рішення провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наданих сторонами доказів.

ІV Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

16 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Р29.330.70326, згідно якого позивачу було надано кредит в сумі 19999грн.

Із довідки повідомлення від 16 вересня 2016 року вбачається, що позивачу у письмовій формі повідомлено інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту з детальним розписом сукупної вартості кредиту та реальна процентна ставка, а також графік щомісячних платежів на кредитним договором.

Із п .5.1 Кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України.

Із графіку щомісячних платежів за кредитним договором вбачається, що позичальник ОСОБА_1 у період з 16.10.2016 року по 16.09.2018 року повинен був сплатити банку загальну суму 41910,08грн.

Із представлених квитанцій позивачем вбачається, що ним оплачено 34274,40грн. Тобто суд вважає, що позичальник не виконав свої обовязки перед банком, а тому суд не приймає представлений позивачем розрахунок платежів по кредитному договору в якості належного доказу, проведений бухгалтером аудитором ОСОБА_3.

Як вбачається з п.п. 15 16 Заяви приєднання № Р29.330.70326 від 16 вересня 2016 року до договору добровільного страхування життя позичальника, підписанням такої страхувальник виражає волевиявлення укласти договір на запропонованих умовах і підтверджує, що ознайомлений з офертою ( пропозицією ) № ІВ 0001 від 25 серпня 2005 року, копія якої розміщена на веб сторінці страховика і мережі інтернет і правилами страхування, та визнає, що вони йому цілком зрозумілі та він з ними згоден.

V Оцінка суду

Згідно зі ст.. 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Згідно із ч.1,3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавцю ) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача ( У процентому значенні та грошовому виразі ) з врахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь яка гарантія, будь яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно з п.8 ст. 47 «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 6 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Згідно з ч.5 ст. 11, ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення, згідно з якими передбачаються зміни у будь яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець ( виконавець ) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Тобто несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсним.

В оспорюваному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості не за формулою із змінними величинами, а відображена чітко визначеними фіксованими сумами, що підтверджується графіком щомісячних платежів, то така умова не суперечить положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для визнання нікчемним цього положення кредитного договору та повернення суми коштів 10568,72грн.

Суд вважає, що також відсутні підстави для повернення позивачу вартості страхового платежу в сумі 3935,55 грн., як вбачається з п.п. 15 16 Заяви приєднання № Р29.330.70326 від 16 вересня 2016 року до договору добровільного страхування життя позичальника, підписанням такої страхувальник виражає волевиявлення укласти договір на запропонованих умовах і підтверджує, що ознайомлений з офертою ( пропозицією ) № ІВ 0001 від 25 серпня 2005 року, копія якої розміщена на веб сторінці страховика і мережі інтернет і правилами страхування, та визнає, що вони йому цілком зрозумілі та він з ними згоден. Підписанням цієї заяви страхувальник підтверджує та визнає, що до укладення цього договору на виконання вимог закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» страховик надав, а страхувальник отримав та ознайомився зі всією інформацією в обсязі та у порядку що передбачені ч.2 ст. 12 Закону , зазначена інформація є доступною в місцях обслуговування страхувальників страховика та/або на веб сторінці страховика у мережі інтернет, а також є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансових послуг, що надаються страховиком.

Згідно п. 1.3 Кредитного договору, цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку переказати у безготівковій формі кредитні кошти 1) Позичальнику у належній до виплаті частині; 2) Страховику в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку, що останнім і було зроблено.

Звідси сума коштів, які позичальник отримав на руки складає 16063,45грн.

Суд також вважає, що платіж за придбання пакету «Повернемо загублене» не стосується положень оспорюваного договору, а тому в цій частині позову також слід відмовити.

З цих підстав

Керуючись ст. 525,526 , 549, 550, 253, 257, 258, 264,266 ЦК України, ст.ст. 2,5,10 13, 141,258 259, 263, - 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНП НОМЕР_1 у позові до ПАТ «Ідея Банк» місцезнаходження: м.Львів вул..Валова 11, про визнання нікчемними п. 1.12, п. 1.14 договору № Р29.330.70326 від 16.09.2016 року, визнання договору № Р29.330.70326 від 16.09.2016 року виконаним позичальником ОСОБА_1, стягненні з відповідача ПАТ «Ідея Банк» незаконно отриманої від позичальника суми коштів у розмірі 14804,27, що складається з надлишково стягнутої відповідачем суми сплати по кредиту в розмірі 10568,72грн., незаконно отриманої вартості придбання пакету послуг «Повернемо загублене» в розмірі 300грн., вартості неправомірно стягнутого страхового платежу, сплаченого за рахунок кредитних коштів на користь повязаної особи банку у розмірі 3935,55грн.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач : ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНП НОМЕР_1.

Відповідач: ПАТ «Ідея Банк» місцезнаходження: м.Львів вул.Валова 11, .

Повне рішення суду виготовлене 21 серпня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_4