ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1524/18 Справа № 204/8028/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вище зазначеним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позову позивачка посилалась на те, що є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2, яка розташована поверхом вище від квартири позивачки. 18 жовтня 2016 року квартиру позивача було залито водою з вини відповідача, в результаті чого повністю пошкоджено та потребують заміни гіпсокартонні плити, сталося коротке замикання електропроводки, перегоріли лампочки. Згідно з актом комісії КП «Жилсервіс-1» від 20.10.2016 року, причиною затоплення є неналежне ставлення мешканців квартири НОМЕР_1 до експлуатації сантехнічного обладнання та квартирної сантехнічної мережі (розводки) в квартирі відповідача. Згідно з розрахунком виконання ремонтно-будівельних робіт, складеного експертом ТОВ «Будівельна компанія «Анфілада», вартість проведення ремонту квартири позивача становить 98 296,60 грн. Намагання позивача врегулювати питання без звернення до суду не дали результату, відповідач відмовилася зустрітись з позивачем та повідомила телефоном про своє небажання компенсувати заподіяну нею шкоду. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушенні звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 5 000 грн. З урахуванням зазначеного, позивач просила суд стягнути з відповідача матеріальні збитки на суму 98 296,60 грн., моральні збитки на суму 5 000 грн., та витрати по сплаті судового збору (а.с. 2-3).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, - відмовлено (а.с. 62-67).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 69-70).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення магазину непродовольчих товарів загальною площею 37,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.05.2008 року, виданим виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

ОСОБА_2 є власником квартири за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно акту візуального обстеження, складеного 20 жовтня 2016 року комісією у складі: начальника ПТО КП «Жилсервіс-1» ДМР Дистрянової С.І., інженера ПТО КП «Жилсервіс-1» ДМР Алєєвої О.Н., вбачається, що вказаний акт складено за результатами обстеження приміщення АДРЕСА_1, яке займає ОСОБА_1

При візуальному огляді встановлено, що приміщення загальною площею 37,6 кв.м., стеля обшита гіпсокартоном та пофарбована водоемульсійною фарбою, стіни зашиті пластиковими панелями. В результаті залиття повністю пошкоджені та потребують заміни гіпсокартонні плити, сталося коротке замикання електропроводки, перегоріли лампочки. Причина залиття: халатне ставлення мешканців квартири НОМЕР_1 щодо утримання сантехприладів і квартирної сантехрозводки.

Згідно «Договірної ціни виконання ремонтно-будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1» та «Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 на загальнобудівельні роботи» по об'єкту за адресою: АДРЕСА_1, складеного підрядником ТОВ «СК «Анфілада», договірна ціна ремонтних робіт складає 98 295,60 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходив з того, що позивачем не доведені позовні вимоги та не підтверджено належними доказами розмір заподіяних позивачу матеріальних збитків.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

З додатку до даних Правил вбачається, що в акті про залиття має бути зазначено причини, встановлені при обстеженні, а також хто заподіяв шкоду, висновки і рекомендації комісії.

За змістом додатку, з актом мають бути ознайомлені мешканці квартири, винні в залитті.

Відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою.

В акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Суд виходив з того, що зміст наданого позивачкою акта обстеження не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, оскільки мешканці квартири НОМЕР_1, зазначені як винні особи в залитті, при складанні даного акту присутніми не були та з ним не ознайомлені, також в акті не зазначено, на чому ґрунтувалися висновки комісії про причини залиття та вини цих осіб.

Так, в акті від 20.10.2016 року вказано про халатне ставлення мешканців квартири до утримання сантехприладів, однак, з акту не вбачається, що була оглянута квартира АДРЕСА_2 та були встановлені будь-які порушення в експлуатації сантехобладнання, розміщеного в квартирі АДРЕСА_2.

Також суд звернув увагу на те, що в акті зазначено, що в результаті залиття повністю пошкоджені та потребують заміни гіпсокартонні плити, якими обшита стеля, сталося коротке замикання електропроводки, однак чи потребує у зв'язку з цим електропроводка заміни - не вказано.

Разом з тим, з Локального кошторису на будівельні роботи, наданого позивачкою, вбачається, що до ремонтних робіт включена, наприклад (мовою оригіналу): «разборка обшивки стен из гипсокартонных плит (фальшстены) по металлическому каркасу», «разборка облицовки стен из керамических глазурованных плиток», «облицовка поверхностей керамическими плитками», «окраска стен поливинилацетатными водоэмульсионными составами (латексная)», в той час як в акті від 20.10.2016 року зазначено, що стіни приміщення обшиті пластиковими панелями та не зазначено, що ці панелі потребують заміни.

Також, в Локальному кошторисі вказано про демонтаж прихованої електропроводки, демонтаж та установку вимикачів та розеток, демонтаж та монтаж світильників для люмінесцентних ламп, однак в акті від 20.10.2016 не зазначено про пошкодження вимикачів та розеток та необхідність їх заміни, також не вказано про те, що заміни потребує електропроводка.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Врахувавши вищезазначені встановлені обставини, суд обґрунтовано виходив з того, що з наданий позивачкою акт візуального огляду від 20 жовтня 2016 року не відповідає вище приведеним нормам, складений формально та з порушенням встановленого порядку у відсутність винної особи і без обстеження членами комісії її квартири, він не визначає дійсну конкретну причину залиття приміщення, а тому не може бути належним доказом, у розумінні ст. ст. 76-77, 80-81 ЦПК України.

Також суд обґрунтовано не прийняв до уваги в якості належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог акт візуального обстеження, складений 20 жовтня 2016 року, «Договірну ціну виконання ремонтно-будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1» та «Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1» по об'єкту за адресою: АДРЕСА_1, складеного підрядником ТОВ «СК «Анфілада».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимов в частині стягнення моральної шкоди, суд, посилаючись на вимоги ст. 1167 ЦК України та Постанову Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними Постановами Пленуму від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року, та враховуючи висновки суду про відсутність підстав відшкодування матеріальної шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав і для задоволення вимог позивачки щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено жодного порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне їх з'ясування та інше.

Відповідно до ст. 367 ЦПК апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку стосовно відсутності відповідача при складанні акту та огляду її квартири, - необґрунтовані та спростовуються змістом акту та відсутністю підпису відповідача в цьому акті, що є обов'язковою складовою, відповідно до вимог чинного законодавства, при складанні такого акта.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: