Справа № 273/701/18
Провадження № 4-с/273/2/18
УХВАЛА

29 травня 2018 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Новицького Є. А. , секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» ОСОБА_2 на дії начальника Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_3, заінтересовані особи: Житомирський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, оцінювач фізична особа-підприємець ОСОБА_4, ОСОБА_5, щодо визначення звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок, які перебувають у власності ОСОБА_5 таким, що суттєво знижує ринкову вартість описаного та арештованого майна,-

В С Т А Н О В И В :

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» ОСОБА_2 звернулася до Баранівського районного суду із скаргою на дії начальника Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_3 щодо визначення звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок, які перебувають у власності ОСОБА_5 таким, що суттєво знижує ринкову вартість описаного та арештованого майна.

При цьому, просила суд:

Прийняти до розгляду скаргу на повідомлення начальника Житомирського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_3 щодо вартості земельних ділянок;

Визнати звіт про експертну грошову оцінку земельних ділянок, які знаходяться у власності гр. ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси таким, що суттєво знижує ринкову вартість описаного та арештованого майна;

Зупинити реалізацію через ЖФ ДП «СЕТАМ» арештоване іпотечне майно шляхом постановлення окремої ухвали;

Визнати дії начальника Житомирського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_3 незаконними.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначала, що у Житомирському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий Баранівським районним судом від 12.05.2011 року по справі №2-114 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 337885 грн. 73 коп.

02.05.2018 року на адресу ПАТ «ВіЕйБі Банк» надійшов звіт про експертну грошову оцінку від 27.04.2018 року від начальника Житомирського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ У Житомирській області щодо вартості майна ОСОБА_5, а саме:

земельна ділянка площею 0.0737 га, адреса: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 а, кадастровий номер: :03:001:0730;

земельна ділянка площею 0.0744 га., адреса: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 а, кадастровий номер: :03:001:0731;

земельна ділянка площею 0.0744 га, адреса: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 а, кадастровий номер::03:001:0729;

обєкт незавершеного будівництва за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 б, оціненої згідно звіту про експертну грошову оцінку у 47870 (сорок сім тисяч вісімсот сімдесят) грн. 00 коп.

11.05.2018 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» у відповідь на повідомлення Житомирського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області, на адресу за вих №08/7808 від 11.05.2018 року направлено лист про наступне:

17.11.2016 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 278/1329/16-ц задоволено позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_6» ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме:

земельна ділянка площею 0.0737 га, адреса: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 а, кадастровий номер: :03:001:0730;

земельна ділянка площею 0.0744 га., адреса: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 а, кадастровий номер: :03:001:0731;

земельна ділянка площею 0.0744 га, адреса: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 а, кадастровий номер::03:001:0729;

обєкт незавершеного будівництва за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 б, оціненої згідно звіту про експертну грошову оцінку у 47870 (сорок сім тисяч вісімсот сімдесят) грн. 00 коп.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами провадження.

Тобто, стягувачу гарантовано право заперечити проти результатів оцінки у випадку її необєктивності, неповноти та недостовірності висновків на думку стягувача, як сторони виконавчого провадження.

На підставі вище викладеного, керуючись ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» ОСОБА_6 заперечує щодо реалізації зазначеного майна за ціною вказаною у звіті про експертну грошову оцінку від 27.04.2018 року.

Крім того, скаржник звертає увагу суду на те, що на виконанні у Житомирському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області, перебуває виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на обєкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо зясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що начальник Житомирського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_3 не здійснив дій передбачених чинним законодавством, оскільки майно яке оцінене перебуває в обтяженні, відчужувати його заборонено на підставі Договору іпотеки №351 від 28.05.2008 року.

Таким чином, скаржник вирішила звернутися за захистом своїх прав до суду із вказаною вище скаргою.

В судове засідання уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» ОСОБА_2 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Начальник Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Житомирський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про час та місце розгляду справи був повідомлявся належним чином, свого представника для участі у справі не направив.

Оцінювач фізична особа-підприємець ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 450 ЦК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

Судом встановлено, що на виконанні Житомирського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий Баранівським районним судом Житомирської області від 12.05.2011 року по справі №2-114.

02.05.2018 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» отримав лист від Житомирського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області до відома та ознайомлення звіт про експертну оцінку майна від 27.04.2018 року щодо:

земельна ділянка площею 0.0737 га, адреса: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 а, кадастровий номер: :03:001:0730;

земельна ділянка площею 0.0744 га., адреса: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 а, кадастровий номер: :03:001:0731;

земельна ділянка площею 0.0744 га, адреса: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 а, кадастровий номер::03:001:0729;

обєкт незавершеного будівництва за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Лісова, 8 б (а.с. 4-6).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта вказані вище земельні ділянки обтяжені договором іпотеки укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с. 7,8).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Постанова ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» містить роз'яснення, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57,58 Закону України «Про виконавче провадження» .

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності субєкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Відповідно до ст.ст.3,5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника субєкта оціночної діяльності.

Статтею 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обовязковими до виконання субєктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440є обовязковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав субєктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Національний стандарт №2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 року №1442, є обовязковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) субєктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись у відповідності до Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади.

Згідно з п. 15 Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. N 1440, методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості обєкта оцінки у разі використання порівняльного підходу повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Відповідно до п. 16 Стандарту № 1 визначення ринкової вартості обєкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача.

Пунктом 47 Національного стандарту № 1 передбачено, що порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між обєктами порівняння та обєктом оцінки.

Відповідно до ст. 19 Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. N 1442, порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур:збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об'єктів порівняння; вибір методу розрахунку вартості об'єкта оцінки з урахуванням обсягу та достовірності наявної інформації; зіставлення об'єкта оцінки з об'єктами порівняння з наступним коригуванням ціни продажу або ціни пропонування об'єктів порівняння; визначення вартості об'єкта оцінки шляхом урахування величини коригуючих поправок до вартості об'єктів порівняння; узгодження отриманих результатів розрахунку.

Таким чином, доводи скаржника на те, що ринкова вартість оціненого майна є явно занижена не заслуговують на увагу, оскільки ринкова вартість цього майна визначена на час проведення оцінки, а ринкові ціни мають тенденцію змінюватись, що є загальновідомим фактом.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога про визнання звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_5, таким, що суттєво занижує ринкову вартість арештованого майна не підлягає задоволенню.

Щодо доводів заявника про те, що земельні ділянки обтяжені договором іпотеки і державний виконавець не має права їх реалізовувати, суд прийшов до наступних висновків.

Верховним судом України 14.12.2016 р. висловлена правова позиція по справі № 6-890цс16 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного судового рішення.

Так, суд вказав, що відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обовязки субєктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за цієї норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного судового рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на обєкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 Цивільного кодексу України іпотеку визначено як окремий вид застави, то норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, норми цього Закону дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Аналогічне положення містяться в рішенні Верховного суду України від 28.09.2016 р. по справі № 6-1680цс16.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що вказане майно арештоване державним виконавцем та передане на реалізацію для погашення кредитної заборгованості іпотекодавця перед іпотекодержателем у межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 337885 грн. 73 коп. (справа №2-114), тобто для погашення кредитної заборгованості встановленої рішенням суду, зважаючи на те, що скаржник в обґрунтування своїх вимог не надав суду належних та допустимих доказів, щодо зупинки реалізації такого майна, суд прийшов до висновку, що у задоволенні вимоги про зупинку реалізації арештованого майна слід відмовити.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ні в скарзі, ні в ході судового розгляду скарги представник заявника не надав жодного доказу на підтвердження факту незаконності дій саме начальника Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області при визначенні вартості майна.

У відповідності до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняти чи вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи те, що заявником та його представником не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів неправомірності дій начальника Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, які б порушили права чи інтереси скаржника, та на підтвердження того, що оцінку майна суб'єктом оціночної діяльності здійснено з порушенням вимог нормативно-правових актів з оцінки майна та при проведенні оцінки занижено вартість нерухомого майна, суд вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 158, 206, 259-261, 449-451, 453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» ОСОБА_2 на дії начальника Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_3 щодо визначення звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок, які перебувають у власності ОСОБА_5 таким, що суттєво знижує ринкову вартість описаного та арештованого майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Баранівський районний суд Житомирської області.

Апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Є.А. Новицький