Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 310/3735/16-ц

провадження № 61-32779св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача - Черепахіна Мирослава Савівна, Іванченко Вікторія Сергіївна,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року у складі судді Черткової Н. І. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бєлка В. Ю., Онищенка Е. А., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, вимоги якого уточнило під час розгляду справи та просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором від 02 вересня 2005 року в сумі 199 579,49 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі укладеного 02 вересня 2005 року з банком кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 41 035 грн терміном до 01 вересня 2010 року.

В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки не здійснював, у зв'язку з чим, станом на 19 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 231 069,36 грн, яка складається з: 26 467,66 грн - заборгованість за кредитом; 67069,40 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1538,94 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 135 993,36 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором.

Від вказаної суми загальної заборгованості підлягає відрахуванню сума у розмірі 34 215,08 грн, стягнута рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2007 року, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 199 579,49 грн, яка складається з: 62 935,20 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1262,72 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 135 381,57 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що позивачем не надано доказів в обґрунтування позовних вимог, а саме яким чином виникла заборгованість у відповідача перед позивачем за кредитним договором, заборгованість за яким була вже погашена 29 листопада 2012 року.

Суди виходили з того, що 29 листопада 2012 року зобов'язання відповідача перед позивачем по кредитному договору від 02 вересня 2005 року припинилося виконанням, проведеним належним чином, а тому у позивача відсутні підстави для пред'явлення вимог до відповідача про погашення заборгованості по кредитному договору у зв'язку з її відсутністю.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені ними рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у кредитному договорі сторонами обумовлено, що він діє до повного виконання зобов'язань по даному договору. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2007 року стягнуто заборгованість станом на 20 квітня 2007 року. При цьому, кредитний договір вказаним судовим рішенням не розірвано. Відповідачем сплачено частину заборгованості лише 29 листопада 2012 року, яка склалася станом на 20 квітня 2007 року. Але в період часу з 20 квітня 2007 року по 29 листопада 2012 року у відповідності до умов кредитного договору нараховано проценти за користування кредитом, штраф, тому розмір заборгованості на момент виконання рішення від 13 червня 2007 року збільшилась, що не враховано судами.

Після внесення відповідачем коштів на виконання рішення від 13 червня 2007 року погашення заборгованості за кредитним договором залишилася заборгованість по тілу кредиту, процентам за користування кредитом та штрафів, яка склалася за період з 20 квітня 2007 року по 29 листопада 2012 року, тому при сплаті заборгованості відповідно до рішення від 13 червня 2007 року заборгованість залишилась та на неї продовжували нараховуватися проценти.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідач не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі укладеного 02 вересня 2005 року з банком кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 41 035 грн терміном до 01 вересня 2010 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2007 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь банку заборгованість, яка виникла за вказаним договором у вигляді всієї суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Вказане рішення набрало законної сили 26 червня 2007 року та фактично виконано 29 листопада 2012 року, у зв'язку із чим 29 листопада 2012 року державним виконавцем на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення заборгованості за цим судовим рішенням.

Частиною першою статті 1054 ЦК Українивизначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Встановивши вказані вище обставини та з урахуванням наведених норм, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що 29 листопада 2012 року зобов'язання відповідача перед позивачем по кредитному договору від 02 вересня 2005 року припинилося виконанням, проведеним належним чином, а тому у позивача відсутні підстави для пред'явлення вимог до відповідача про погашення заборгованості по кредитному договору.

При цьому, під час розгляду справи позивачем не доведено правомірності нарахування заборгованості, після погашення 29 листопада 2012 року стягнутої судовим рішенням повної суми боргу за кредитом з урахуванням відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують.

Посилання банку у касаційній скарзі на те, що після ухвалення рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2007 року банк правомірно нараховував проценти за користування кредитом є безпідставними та необґрунтованими.

Так, зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

У даному випадку строк кредитування закінчився у зв'язку зі зверненням банку у 2007 році до суду з позовом про дострокове стягнення з відповідача всієї суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом та пені, який вирішено рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2007 року та є виконаним боржником.

Аргументи касаційної скарги у переважній більшості є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, які належним чином перевірені під час апеляційного розгляду справи та, обґрунтовані висновки щодо яких викладені у мотивувальній частині постановленої апеляційним судом ухвали.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська