Провадження № 22-ц/772/1133/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 рокуСправа № 127/26186/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Зайцева А.Ю., Шемети Т.М., секретар Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Жмудь О.О. у залі суду м.Вінниці( повний текст складено 23.03.2018р.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності,-

встановив:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому, відповідно до остаточної заяви про зміну позовних вимог просив виділити йому у власність частку спільного майна - будинок АДРЕСА_1, відповідно до варіанту поділу запропонованого експертом (при проведенні будівельно-технічній експертизі № 018/17 від 07.08.2017 року), без урахування самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих будівель, наступні приміщення в житловому будинку літ. А з прибудовами: І-тамбур, площею 4,4 кв.м., 1-1 - прибудова, площею 3,3 кв.м., 1-2 кухня, площею 4,8 кв.м., 1-3 - кімната, площею 7, 6 кв. м., 1-4 - кімната, площею 10,5 кв.м. загальною площею приміщень в житловому будинку з прибудовами 30,6 кв.м., також надвірну вбиральню Г.

Позов мотивовано тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 14.08.1984 року позивач купив частину будинку з відповідною часткою господарчих будівель АДРЕСА_1 яка становить 8/25 ідеальних часток.

Відповідно до договору купівлі-продажу позивач отримав у право власності: сіни І-І, кухню І-2, кімнати І-3, І-4, загальною жилою площею 18,1 кв.м., веранду І та вбиральню Г.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04.06.1987 р. № 200 існуючому будинку АДРЕСА_1

Співвласниками інших частин будинку є відповідач ОСОБА_4, якому належить 17/75 частин цього будинку та відповідач ОСОБА_6, якій належить 34/75 частин цього будинку.

Позивач має намір виділити свою частку в натурі, яка є відокремленою, має окремий самостійний вихід, тому її виділ в натурі можливий, що не суперечить ч. 1 ст. 367 ЦК.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.

На вказане рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права, а саме, суд не повинен був застосовувати норми п.2.3. глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, оскільки вона використовується при добровільному порядку поділу спільного часткового майна; без виділу в окрему власність майна позивача, відповідачі не будуть давати згоди на узаконення прибудов; суд неправильно застосував правову позицію ВСУ, якою стверджується неможливість поділу нерухомого майна з подальшою компенсацією в разі наявності самочинного будівництва; суд безпідставно не взяв до уваги висновок експерта, який стверджує про можливість поділу без врахування самочинного будівництва.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить 8/25 частин будинку з відповідною часткою господарчих будівель АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.1984 року, відповідно до якого позивач отримав у власність сіни І-І, кухню І-2, кімнати І-3, І-4, загальною жилою площею 18,1 кв.м., веранду І та вбиральню Г. (а.с. 7-8, 10-12)

Співвласниками інших частин зазначеного будинковолодіння, є ОСОБА_4, якому належить 17/75 частин цього будинку та ОСОБА_6, якій належить 34/75 частин цього будинку.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04.06.1987 р. № 200 існуючому будинку АДРЕСА_1

З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що в домоволодінні АДРЕСА_1 наявні самочинно збудовані, реконструйовані, переплановані будівлі та приміщення, в кожній з частин, які знаходяться в користуванні співвласників,

Матеріали інвентарної справи не містять відомостей про прийняття в експлуатацію самовільних прибудов.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що самочинно збудоване нерухоме майно, не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу(виділу (згідно до ст. 364,367 ЦК України), і не підлягають до поділу об'єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. При цьому суд першої інстанції керувався правовою позицією ВСУ викладеній в постанові від 30.09.2015 року у справі № 6-286цс15.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, оскільки висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи.

Встановлено, що в першочергових вимогах позову, позивач просив виділити йому об'єкти нерухомості, серед яких були об'єкти самочинного будівництва. В подальшому, після призначення судової будівельної експертизи, яка в категоричній формі зробила висновок про можливість виділу частки позивача без врахування самочинного будівництва, позивач змінив свої вимоги, та просив задовольнити його вимоги, враховуючи висновок експертизи.

Згідно висновку експерта № 018/17 від 07.08.2017 року зробленого після проведення судової будівельно-технічної експертизи, з урахуванням матеріалів інвентаризаційної справи № 8788 та результатами натурного обстеження визначено, що можливо з технічної точки виділити в натурі 8/25 частки житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, без урахування самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих будівель. Такий виділ є по фактичному користуванню співвласників. Власнику 8/25 часток виділяються наступні приміщення в житловому будинку літ. А з прибудовами: І-тамбур, площею 4,4 кв.м., 1-1 - прибудова, площею 3,3 кв.м., 1-2 кухня, площею 4,8 кв.м., 1-3 - кімната, площею 7, 6 кв. м., 1-4 - кімната, площею 10,5 кв.м. загальною площею приміщень в житловому будинку з прибудовами 30,6 кв.м., також надвірну вбиральню Г. Такий виділ є єдиним технічно можливим, відповідає часткам співвласників.

Також, у висновку зазначено про наявність самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих будівель та приміщень, в кожній з частин, які знаходяться в користуванні співвласників.

В частині, якою користується ОСОБА_3: Прибудова літ. А, в якій розташована кімната 1-5, площею 14,2 кв.м.; Прибудова літ. а, в якій розташовано веранду III площею 10,0 кв.м.; Гараж літ. З та будівля з гаражними воротами, без нумерації.

Експертом було встановлено самочинне будівництво також зі сторони відповідачів.

В даному випадку позивач просить виділити йому в натурі приміщення, які не являються об'єктами самочинного будівництва.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» від 8 грудня 2010 року № 1117.

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо.

Установлено, що між сторонами склався порядок користування спірним будинком, про що вказано у згаданій судовій будівельній експертизі.

Суд першої інстанції, встановивши наявність об'єктів самочинного будівництва, керувався, крім ст.367 ЦК України, пунктами Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, та правовою позицією ВСУ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що даною Інструкцією керувався і експерт при проведенні судової будівельної експертизи, який крім іншого, брав до уваги роз'яснення, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», після чого зробив категоричний висновок про можливість виділу частки, яка належить позивачу, без врахування об'єктів самочинного будівництва.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні даного спору, не можна застосовувати правову позицію ВСУ, якою керувався суд першої інстанції, так як у справі за результатами якої вона була сформована, інші обставини справи, зокрема, позивачі просили поділити об'єкт нерухомості з врахуванням об'єктів самочинного будівництва. В нашому випадку навпаки - без врахування таких об'єктів.

Крім того, приміщення, їх кількість та площа, які вказав експерт, співпадають приміщеннями, вказаними у договорі-купівлі-продажу, на підставі якого позивач став власником 8/25 частки будинку, що ще раз підтверджує безпідставність застосування ст. 376 ЦК України та правової позиції ВСУ.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач має право на виділ своє частки, його вимоги є законними, так як ґрунтуються на нормах права, які регламентують такий виділ, і які підлягають до застосування при вирішенні спірних правовідносин.

Суд першої Інстанції неправильно застосував норми матеріального права, застосувавши ст. 376 ЦК України та норми вищезгаданої Інструкції, що в силу ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового, яким позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, і вразі задоволення позову, в силу п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах витрати на правничу допомогу в розмірі 2800 грн., оскільки в матеріалах справи є договір про надання юридичних послуг, яким передбачено строк дії договору та порядок оплати послуг. Також є квитанція банку про сплату адвокату ОСОБА_8 коштів за надані послуги відповідно до відпрацьованого часу. Факт сплати позивачем коштів за надані послуги підтверджує погодження сторін договору між собою такого розміру оплати та факту надання таких послуг.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від 15 березня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності - задовольнити.

Виділити ОСОБА_3 із спільної часткової власності в натурі 8/25 частки житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення в житловому будинку літ. А з прибудовами : І - тамбур, площею 4,4 кв.м.,1-1 - прибудова, площею 3,3 кв.м.,1-2 - кухня, площею 4,8 кв.м., 1-3 - кімната, площею 7,6 кв. м.; 1-4 - кімната, площею 10,5 кв.м., загальною площею приміщень в житловому будинку з прибудовами 30,6 кв.м., також надвірну вбиральню Г, відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 018/17 від 07.08.2017 року, без урахування самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих будівель.

Стягнути з ОСОБА_4( АДРЕСА_1.) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3( АДРЕСА_2) в рівних частках 2 800 ( дві тисячі вісімсот ) грн.- витрати на правову допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Т.Б.Сало

Судді: А.Ю.Зайцев

Т.М.Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя: Т.Б.Сало