Дата документу 18.05.2018
Справа № 320/1650/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.08.2012,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.08.2012 у розмірі 43734,46 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн. Зазначає, що 16.08.2012 з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору за ним виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2017 становить 43734,46 грн. і складається з: 586,89 грн. - заборгованість за кредитом; 35944,68 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4644,11 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2058,78 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.03.2018 відкрито провадження по даній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

23.04.2018, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому відповідач просить позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення. Застосувати позовну давність відносно позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що останній платіж за вказаним договором було проведено ним 12.06.2014, і саме з цього часу для позивача почався перебіг позовної давності, який сплинув 12.06.2017, однак позивач звернувся з позовом до суду лише 09.02.2018, пропустивши визначений строк позовної давності. Крім того, вказує на те, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача , а в заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору (а.с.57-63).

14.05.2018 до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в яких позивач вказує, що відповідачем при заповненні та підписанні Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н від 16.08.2012 висловлено згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної карти «Універсальна». Крім того, при укладенні договору сторонами було погоджено всі істотні умови. Згідно наданої виписки по картковому рахунку відповідача убачається, що останній користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали, що є неможливим без наявності картки. Вказана виписка є допустимим та належним доказом по справі. Крім того, у виписці по картковому рахунку містяться відомості про погашення відповідачем заборгованості. Також, вказує, що строк позовної давності не пропущено у зв'язку з тим, що в даному випадку при стягненні заборгованості по кредиту у повному обсязі береться за розрахунок останній день місяця дії картки, 03.2016 року, тобто позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Таким чином, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, до позову ним було долучено клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечує, просить суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2012 відповідачем заповнено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н, згідно з якою відповідач виявив бажання отримати у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна». У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згоден з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 ЦК України (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором та не заперечується позивачем, останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням відповідачем здійснено 12.06.2014, шляхом поповнення його карткового рахунку на суму 105,89 грн., що підтверджується випискою по цьому рахунку.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов'язанням станом на 31.12.2017 у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 43734 грн. 46 коп., яка складається з наступного: 586,89 грн. - заборгованість за кредитом; 35944,68 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4644,11 грн. - заборгованість за комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2058,78 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач заявив про застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням ним здійснено 12.06.2014, а з цим позовом банк звернувся до суду лише 02 березня 2018 року, чим порушив загальний строк позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч.2ст.258 ЦК Українипередбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина першастатті 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обов"язковий платіж - розмір боргових зобовязань Клієнта, які щомісячно підлягають до сплати клієнтом протягом строку дії карти. Даний платіж розраховується як сума Овердрафту і сума щомісячного Платежу, який складається із нарахованих до сплати процентів і частки заборгованості по кредиту.

Відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розмір щомісячних платежів складається не лише із процентів, а також включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів відповідно до картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 1.1.3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг у випадку порушення утримувачем або довіреною особою умов даного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань за Договором.

Таким чином, оскільки договором передбачено щомісячна сплата як відсотків, так і тіла кредиту (мінімальний розмір 7% від заборгованості), а відповідач з дня отримання кредитних коштів несвоєчасно вносив платежі, а з 12 червня 2014 року взагалі не вносив таких платежів, у позивача виникло право на пред"явлення цього позову з 26 червня 2014 року, однак позов був поданий лише у березні 2018 року, тобто поза межами позовної давності.

Разом із тим, в даній справі не має вирішального значення строк дії картки, оскільки право на пред"явлення вимоги у позивача виникло саме з часу першого порушення відповідачем взятих на себе зобов"язань щодо щомісячного погашення заборгованості і сплати процентів.

За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4ст.267 ЦК України).

Оскільки умовами укладеного між сторонами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16.

Кредитор, у свою чергу, зобов'язаний цікавитись своїми майновими правами та, у випадку їх порушення, звертатись до суду за їх захистом. Враховуючи компетенцію та повноваження банку щодо моніторингу стану рахунків своїх клієнтів-позичальників, позивач міг довідатись та довідався про порушення своїх прав, як кредитора, ще у червні 2014 року, однак не здійснив жодних дій, спрямованих на їх відновлення.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться вст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) дії договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Особа повинна знати про стан своїх майнових прав, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові цього суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявоюу справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про фактичне порушення своїх прав відповідачем він знав ще починаючи з червня 2014 року, однак з позовом звернувся лише у березні 2018 року, що є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 81, 141, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, (р/р №3111, МФО 305299, ) до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 25.05.2018.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова