Провадження № 2/263/2806/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 грудня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 09 жовтня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власником 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачу, який є сином позивача, належить 1/3 частини указаної квартири. У вказаній квартирі зареєстрований позивач та відповідач. З 01 серпня 2013 року відповідач виїхав із спірної квартири, забрав свої особисті речі та на теперішній час проживає у Російській Федерації, що підтверджується актом від 14 жовтня 2018 року, складеним ОСББ «Металургів 121». Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позивач здійснює оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації місця проживання відповідача у вказаній квартирі, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості оформити право на субсидію, позивач, керуючись ст. 319, ч. 2 ст. 405 ЦК України, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 3-4).

Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз'яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив (а. с. 16).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 грудня 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а. с. 20).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_3, виданого держпідприємством по ремонту та експлуатації жилого фонду «Житловик» м. Маріуполя 15 листопада 1993 року, зареєстрованого у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 13 грудня 1993 року за № 38265 (а. с. 5).

За умовами договору дарування від 20 жовтня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Отже позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 2/3 частини указаної квартири та відповідачу - 1/3 частини цієї квартири.

Відповідно до довідки від 11 жовтня 2018 року № 15-126-2060, виданої Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2 (а. с. 20).

З акта від 14 жовтня 2018 року, складеного ОСББ «Металургів 121», вбачається, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1, з 01 серпня 2013 року по теперішній час (а. с. 10).

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності її у постійному місці проживання понад одного року (більше 5 років).

Проводячи оцінку аргументів позивача, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на відсутність підстав для вирішення судом питання щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування указаним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З представленого свідоцтва про право власності та договору дарування вбачається належність позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності указаної квартири, тому правових підстав для застосування ч. 2 ст. 405 ЦК України немає.

У відповідності до статті 264 ЦПК України на суд покладений обов'язок вирішити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки правовідносини виникли з приводу користування квартирою приватного житлового фонду, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню глава 6 ЖК Української РСР та книга третя ЦК України.

Згiдно з положеннями ст. 4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способу захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 405 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, і такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Про такі правові підстави позивачем не заявлялося вимог, тому заявлений ним позов не ґрунтується на нормах матеріального права та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому такий відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладається на позивача та не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_4, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_5 ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1.

Суддя О.М. Музика