Справа №442/1168/18
Провадження №2/442/897/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дрогобичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 442/1168/18за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визнання майна спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

учасники справи

позивач ОСОБА_2,

суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася з позовом до відповідача, просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 (актовий запис №631 від 10 жовтня 1987 року); визнати 12/23 ідеальних частин житлового будинку №80 з господарським будівлями по вул. Котляревського в м. Дрогобичі Львівської області спільною власністю подружжя: ОСОБА_3 та ОСОБА_2; поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільне майно подружжя, що є обєктом права спільної сумісної власності та визнати за ОСОБА_2 право власності на 6/25 (12/25:1/2) ідеальних частин житлового будинку №80 з господарськими будівлями по вул. Котляревського в м. Дрогобичі Львівської області..

В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 10.10.1987 уклала шлюб з відповідачем. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалось. Фактичні спільні відносини між ними припинено, шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливе.

Крім цього, за час перебування у шлюбі сторони придбали спірне нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак підлягає поділу в порядку поділу спільного майна подружжя.

Угоди про добровільний розподіл майна між ними не досягнуто, відтак, змушена звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з»явився.

Позивачка ОСОБА_2 в останнє судове засідання не з»явилася, подала суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду не заперечує.

Відтак справа підлягає розгляду в заочному порядку у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 10.10.1987 року, зареєстрований у будинку урочистих подій м. Дрогобич Львівської області, про що було складено відповідний актовий запис №631 та видано свідоцтво серії ІІ-СГ № 353815 (а/с 6 ).

Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей, дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а/с 7,8 ).

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З позовної заяви вбачається, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивачки.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Крім цього, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони 24.04.2002 року придбали 12/25 ід. частини житлового будинку № 80 по вул. Котляревського в м. Дрогобич Львівської області з господарськими будівлями, що стверджується копією договору купівлі продажу частини житлового будинку від 24.04.2002 року ( а/с 9). Згідно копії будинкової книги відповідач є зареєстрований за вказаною адресою (а/ 10-11).

Згідно довідки КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське БТІ та ЕО» № 22.01.2018 року ОСОБА_3 належить 12/25 ід. частини в будинку № 80 по вул.. Котляревського в м. Дрогобич Львівської області на підставі договору купівлі продажу частини житлового будинку (а/с 12).

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до положень статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери,паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч. 3ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким, чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу частина житлового будинку №80 по вул. Котляревського в м. Дрогобич Львівської області є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя ні позивачем ні відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою право власності на 6/25 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на ці обєкти на режим спільної часткової власності.

Керуючись 12, 13, 81 , 263, 264, 265 , 368, 372 ЦПК України, ч.2 ст.104, ст.ст.60,69,70,71 , 105, 110, 112 СК України, суд, -

ухвалив :

Позов задовольнити .

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, укладений 10.10.1987 року, зареєстрований у будинку урочистих подій м. Дрогобич Львівської області, про що було складено відповідний актовий запис №631 та видано свідоцтво серії ІІ-СГ № 353815.

Визнати 12/25 ідеальних частин житлового будинку № 80 з господарськими будівлями по вул. Котляревського в м. Дрогобич Львівської області обєктом спільної сумісної власності подружися ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 6/25 ідеальних частин житлового будинку № 80 з господарськими будівлями по вул. Котляревського в м. Дрогобич Львівської області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Нагірна О.Б.