Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 639/9506/15-ц

провадження № 61-32136св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - Жовтневий відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

представник заявника - Слюта Тетяна Олександрівна,

заінтересована особа 1 - ОСОБА_2,

заінтересована особа 2 - ОСОБА_3,

заінтересована особа 3 - ОСОБА_4,

представник заінтересованої особи 3 - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова у складі судді Іванова І. В. від 19 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Кругової С. С., Пилипчук Н. П., Швецової Л. А. від 14 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року заступник начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Жовтневий ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області) Слюта Т. О. звернулась до суду з поданням про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Подання мотивоване тим, що у Жовтневому ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 52985159, боржником за яким є ОСОБА_2 За результатами здійснених заходів державному виконавцю стало відомо, що ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить 372/600 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 56,6 кв. м, загальною площею 113,3 кв. м.

З метою забезпечення виконання зведеного виконавчого провадження № 52985159, заявник просив визначити частку майна боржника ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року подання заступника начальника Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Слюти Т. О. задоволено.

Визначено, що частка боржника ОСОБА_2 у спільній сумісній власності становить 372/1200 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований на АДРЕСА_1

Припинено право спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірний будинок подружжя ОСОБА_2 придбало в період шлюбу, то в силу вимог статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), чинного на момент придбання вказаного майна, він є спільним сумісним майном подружжя, частки яких є рівними, тому частка боржника ОСОБА_2 у спільній сумісній власності становить 372/1200 частини спірного будинку. ОСОБА_3 на підтвердження придбання спірного будинку за свої особисті кошти належних та допустимих у розумінні приписів статей 58, 59 ЦПК України 2004 року доказів не надав.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про не зазначення місцевим судом кого саме стосується припинення права спільної сумісної власності на спірний будинок, апеляційний суд зазначив, що дане питання може бути вирішено в порядку, передбаченому статтею 220 ЦПК України 2004 року.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про припинення права спільної сумісної власності на спірний будинок, не зазначили стосовно кого, оскільки цей будинок є у спільній власності кількох осіб, часткою якого також володіє ОСОБА_6 Крім того, суди не надали належної оцінки доводам ОСОБА_3 про придбання ним за особисті кошти спірного будинку; не встановили підстави, мотиви та джерело коштів, за які був придбаний спірний будинок. Також заявник вважає, що суд порушив норми процесуального права, не вирішивши питання про зупинення провадження у справі до вирішення судом справи № 639/3980/16-ц, предметом розгляду якої є визнання недійсним договору дарування спірного будинку ОСОБА_7

У жовтні 2017 року до касаційного суду надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що у Жовтневому ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 52985159, боржником за яким є ОСОБА_2, з якої підлягає стягненню заборгованість у сумі 479 916,14 грн.

Згідно з відповіді ДПС України на запит про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, інформація до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила. Згідно відомостей БД «АМТ» за боржником право власності на автотранспортні засоби не зареєстровано.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за чоловіком боржника ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 372/600 частини житлового будинку на АДРЕСА_1

Відповідно до частин шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Суд установив, що 25 березня 1986 року ОСОБА_3, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу придбав 372/600 частини будинку АДРЕСА_1 житловою площею 56,6 кв. м, загальною площею 113,3 кв. м.

Відповідно до статті 22 КпШС України (чинного на момент придбання вказаного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Вказане положення закону кореспондується зі статтею 60 СК України.

Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Задовольняючи подання, суди попередніх інстанцій, встановивши, що спірний будинок було придбано у період перебування подружжя ОСОБА_2 у шлюбі, а ОСОБА_3 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на нерухоме майно, не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що майно було придбано за його особисті кошти, визначили частку боржника ОСОБА_2 у спільному сумісному майні подружжя у розмірі 372/1200 частини.

Проти суди не врахували, що 05 серпня 2015 року на підставі договору дарування ОСОБА_3 подарував 372/600 частини спірного житлового будинку своєму сину ОСОБА_7 Договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л. В. 05 серпня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 1040.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року у справі № 639/3980/16-ц вказаний договір дарування визнано недійсним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 червня 2017 року заяву ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 задоволено частково, ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 червня 2017 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Таким чином, на час розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника ОСОБА_2, спір про правомірність відчуження на підставі договору дарування від 05 серпня 2015 року 372/600 частини спірного будинку був не вирішений.

Посилаючись на вказані обставини, 11 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із клопотанням про зупинення провадження у справі до моменту вирішення справи № 639/3980/16-ц на підставі частини четвертої статті 201 ЦПК України 2004 року.

Однак, вирішуючи спір по суті, апеляційний суд залишив вказане клопотання без належного реагування, жодного процесуального рішення відповідно до частини четвертої статті 201 ЦПК України 2004 року не прийняв.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця, висновки якого ґрунтувалися виключно на констатації факту презумпції спільності майна подружжя ОСОБА_3 на 372/600 частини спірного будинку, при цьому не врахував відчуження подружжям зазначеної частки майна та спору щодо правомірності такого правочину.

Оскільки на час розгляду подання державного виконавця спір про правомірність відчуження на підставі договору дарування 372/600 частини спірного будинку ОСОБА_7 не був вирішений, то висновки суду про належність подружжю ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності вказаного майна є передчасними.

Таким чином ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило