_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6155/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого- судді Салтан Л.В.

за участю секретаря Дідур В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ФОП ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність під назовою «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт» (м. Одеса, вул. Відважних, 6) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ФОП ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність під назовою «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт», в якій просить стягнути: грошове відшкодування лікування собаки породи «Руський Той-Терьер» у розмірі 10110 грн. 82 коп., що складається з: понесених витрат «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт» в розмірі 2700 грн. 92 коп. та понесених витрат у закладі «Ексвет» у розмірі 7409 грн. 90 коп.; грошове відшкодування витрат на проїзд з м. Харкова до м. Одеси, та з м. Одеси до м. Харкова, в розмірі 4200 грн. 00 коп.; грошове відшкодування витрат на оренду житла у м. Одесі у розмірі 4800 грн. 00 коп.; грошове відшкодування вартості ліків та медичних засобів у розмірі 3800 грн. 00 коп.; грошове відшкодування завдання непоправимої шкоди здоровю собаки породи «Руський Той-Терьер» у розмірі 10000 грн. 00 коп.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що вона є власником собаки породи «Руський Той-Терьер», при лікуванні у Госпіталі ветеринарної медицини «Айболіт» собаці було спричинено лікарями закладу шкоду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримала позовну заяву та просила її задовольнити.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність під назовою «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт», у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на її безпідставність. Так, у своєму відзиві відповідач зазначає, що собаці позивача було проведено усі процедури, яка просила позивач, та собаку було повернуто позивачеві в стабільному стані.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником собаки породи «Руський Той-Терьер», що підтверджується міжнародним ветеринарним паспортом за № 01313720.

З 19 січня 2017 року, ОСОБА_3 передала на лікування Госпіталю ветеринарної медицини «Айболіт» зазначену собаку, та стан її здоровя погіршився, про що у судовому засіданні представник відповідача не заперечив.

21 січня 2017 року, коли зазначена собака потрапила на лікування у закладі «Ексвет», вона була направлена до реанімаційного відділення.

Згідно з виписки закладу «Ексвет», що надано до матеріалів справи, у тварини було виявлені хвороби, а саме: артоз, геморагічний гастроентероколіт та гострий панкреатит.

При цьому, згідно з наданими документами Госпіталю ветеринарної медицини «Айболіт» при перебуванні тварини у цьому закладі у неї не були виявлені вказані хвороби.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК України.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з наданими чеками, позивач сплатила на лікування собаки: Госпіталю ветеринарної медицини «Айболіт» грошову суму в розмірі 2700 грн. 92 коп.; закладу «Ексвет» грошову суму у розмірі 7409 грн. 90 коп.

Також, позивач сплатила грошову суму у розмірі 3800 грн. 00 коп. за ліки та медичні засоби, надані зазначеній собаці, що підтверджується чеками, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

У звязку з чим, суд вважає, що зазначені суми підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується грошового відшкодування витрат на проїзд з м. Харкова до м. Одеси, та з м. Одеси до м. Харкова,в розмірі 4200 грн. 00 коп.; грошового відшкодування витрат на оренду житла у м. Одесі у розмірі 4800 грн. 00 коп.; грошового відшкодування завдання непоправимої шкоди здоровю собаки породи «Руський Той-Терьер» у розмірі 10000 грн. 00 коп., то доводи позивача не знайшли свого підтвердження.

Позивач не надав жодного доказу доцільності відшкодування завдання непоправимої шкоди здоровю собаки породи «Руський Той-Терьер» у розмірі саме 10000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з Протоколом Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та роз'ясненнями, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових витрат.

Як роз'яснено пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у Постанові № 4 від 31 березня 1995 року - при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом необхідно притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Казначейство здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету для відшкодування (компенсації) - шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень та інше. Для забезпечення безспірного списання коштів Державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку у Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Суд вважає, що слід стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 00 коп., з врахуванням характеру немайнових витрат позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Верховний Суд України в пункті 5 постанови Пленуму № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року з наступними змінами і доповненнями, роз'яснив про те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивачі не скористалися своїм процесуальним правом та не надали до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 77, 81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст. 1167, 1187 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ФОП ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність під назовою «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт» (м. Одеса, вул. Відважних, 6) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність під назовою «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт», ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, грошове відшкодування лікування собаки породи «Руський Той-Терьер» у розмірі 10110 (десять тисяч сто десять) грн. 82 коп., що складається з: понесених витрат «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт» в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) грн. 92 коп. та понесених витрат у закладі «Ексвет» у розмірі 7409 (сім тисяч чотириста девять) грн. 90 коп.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність під назовою «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт», ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, грошове відшкодування вартості ліків та медичних засобів на лікування собаки породи «Руський Той-Терьер» у розмірі 3800 (три тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність під назовою «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт», ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність під назовою «Госпіталь ветеринарної медицини «Айболіт», ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий Салтан Л. В.