Провадження № 22-ц/4808/357/18
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря: Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Бабій О.М., ухвалене 2 листопада 2018 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 5 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

встановив :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони є батьками дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання 30.11.2016 року шлюбу неповнолітні діти проживають з нею. Діти потребують значних витрат на утримання, оскільки є школярами, син також займається в спортивній секції, дочка має проблеми із зором. Посилаючись на те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей, просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.11.2018 року, з врахуванням виправленої судом ухвалою від 05.11.2018 року описки, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 починаючи з 26.09.2018 року аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з обов'язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі, врахував, що відповідач офіційно не працює та проживає з батьками пенсіонерами, які потребують належного утримання, а позивач офіційно працевлаштована. Витрати на поїздки сина та лікування доньки вважав додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Просила рішення суду в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апелянт зазначає, що суд належним чином не врахував фактичний рівень доходів ОСОБА_2 та його можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. В матеріалах справи немає доказів того, що у нього на утриманні перебувають батьки-інваліди, тому дане твердження суду є необґрунтованим. Достовірним є тільки той факт, що він перебуває на обліку в управлінні соціального захисту як особа, що доглядає за бабою.

Не звернув суд також увагу на те, що у відповідача є додатковий стабільний неофіційний заробіток - він постійно їздить на роботу за кордон у Російську Федерацію, умисно приховуючи цю інформацію. Крім того, у нього наявний прибуток в розмірі 150 000 грн від продажу у березні 2017 року рухомого майна. Натомість її доходу, що складається тільки з заробітної плати за вирахуванням податків, недостатньо для належного утримання дітей.

На її думку розвиток спортивних здібностей сина та лікування доньки наразі не можуть бути відокремлені в окремі додаткові витрати, тому з їх врахуванням сума аліментів повинна бути більшою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_5 посилається на додержання судом норм матеріального та процесуального права. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що відповідач проживає з перестарілою бабою 87 років та матір'ю - інвалідом першої групи, які потребують його догляду та утримання. Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 їздить на роботу закордон неправдиві, оскільки 08.07.2016 року він продав належний йому автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 2006 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 та більше не займається міжнародними перевезеннями. Крім того, постановою суду від 26.12.2016 року його позбавлено права керувати транспортними засобами. Відтак, його поодинокі поїздки закордон мають виключно приватний характер. Безпідставними вважає аргументи апеляційної скарги щодо отримання відповідачем доходу в 2017 році в розмірі 150 000 грн, оскільки фактично вказані кошти були отримані від продажу автомобіля,що підтверджується генеральною довіреністю, у 2016 році під час перебування у шлюбі та використані для потреб сім'ї. Розмір аліментів у 4000 грн щомісячно вважає несправедливим та обтяжливими. При цьому правильним вважає і висновок суду, що витрати пов'язані із виїздами на спортивні змагання ОСОБА_6 та на лікування ОСОБА_7 не носять регулярний характер і є додатковими витратами, які відповідач готовий компенсувати. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_5 доводів скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає не повністю.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17 листопада 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей: донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7,8). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено на проживання з матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 5-6).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

З'ясовано, що ОСОБА_2 матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дітей не надає, в зв'язку із чим позивач вправі була звернутися до суду з даним позовом. Не заперечував цього обов'язку і відповідач, не погоджуючись лише з розміром аліментів.

Враховуючи вищенаведені обставини, місцевий суд обгрунтовано стягнув з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, на думку колегії суддів, визначений судом розмір аліментів по 1000 грн на кожну дитину є недостатнім для повноцінного матеріального забезпечення та виховання дітей.

При цьому суд виходить з наступного.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Законом України від 17.05.17 р № 2037-VIII, який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення, а у ОСОБА_2 відсутні виключні обставини, які б свідчили про те, що він в змозі надавати допомогу дітям лише на мінімальному рівні.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

При визначенні розміру аліментів в сумі по 1000 грн на кожну дитину суд виходив з рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей, враховуючи їх матеріальне становище, зокрема, що відповідач офіційно не працює та проживає з батьками пенсіонерами, які потребують належного утримання, позивач офіційно працевлаштована, а також інтереси дітей.

Однак, оцінюючи матеріальне становище ОСОБА_2, поза увагою суду залишився факт отримання ним у третьому кварталі 2017 року доходу в сумі 150 000 грн від відчуження рухомого майна, що мало місце після розірвання шлюбу. Наведена обставина підтверджується копією відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків № 4392/10/09-15-08-01-009 від 16 жовтня 2018 року, яку відповідач долучив до відзиву на позов(а.с. 29).

Вказана обставина підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів в силу ст. 182 СК України.

Твердження відповідача та його представника в судовому засіданні щодо необґрунтованості внесення цих даних, оскільки фактично автомобіль відчужено за генеральною довіреністю ще в період перебування сторін у шлюбі, а кошти використано в інтересах сім'ї, належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на це, враховуючи обставини, на які посилається апелянт як на підставу збільшення розміру аліментів, а саме те, що визначений судом розмір аліментів не забезпечуватиме покриття найнеобхідніших життєвих потреб дітей та беручи до уваги, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів, те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, апеляційний суд дійшов висновку про збільшення розміру аліментів до 1500 грн на кожну дитину.

Колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, зазначений розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дітей, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати.

А відтак, рішення суду в цій частині слід змінити, збільшити розмір аліментів на утримання дітей до 1500,00 грн щомісячно на кожну дитину.

При цьому колегія суддів не знаходить підстав для стягнення аліментів по 2000 грн на дитину, оскільки відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Натомість, суду не представлено будь-яких доказів на підтвердження достатності заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 для сплати мінімального рекомендованого розміру аліментів.

На думку колегії суддів на визначення розміру аліментів також не впливає необхідність додаткових витрат в зв'язку із особливими обставинами дітей,зокрема розвитком здібностей сина ОСОБА_4 та вадами зору дочки ОСОБА_3. В зв'язку із цим суд дійшов обґрунтованого висновку,що з такими самостійними вимогами ОСОБА_1 вправі звернутися до суду з окремим позовом.

При цьому добровільна участь відповідача у вказаних витратах підтверджується частковою компенсацією лікування дочки в розмірі 900 грн (а.с. 39), договором про надання медичних послуг від 1 листопада 2018 року, укладеним між ОСОБА_2 та приватним підприємством «Марсен ЛТД», яким передбачено оплату останнім таких послуг.

А тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п.1ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків,встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, як позивач у справах про стягнення аліментів, тому за правилами ст.141 ЦПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги на користь держави слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 374,376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 2 листопада 2018 року в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню - змінити.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП-НОМЕР_3) на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України) 1057,20 грн судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2018 року.