№664/1039/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області в складі: судді Бойко В.П.,

при секретарі Сорока М.С.,

без сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олешки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ ПриватБанк про розірвання договору,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В позові вказано, що вона уклала із відповідачем договір щодо надання їй дебетової особової картки, яка сама по собі не передбачає кредитного ліміту. Без її згоди на картці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000,00 гривень. 30.06.2015 року о 23-29 годині було здійснено переказ з її картки в сумі 7985,45 гривень на пенсійну картку позивача на рахунок у ПАТ КБ Приватбанк №5168-7572-5354-8632, 30.06.2015 року о 23-29 годині та 23-37 годині відбулось списання із зазначеної картки у валюті російський рубль на невідомий їй рахунок двома транзакціями в сумі 6149,92 гривень та 1703,95 гривень. 30.06.2015 року вона перебувала вдома, жодних смс чи дзвінків від ПАТ КБ ПриватБанк вона не отримувала. Дані операції вона виявила при вході до Приват24 (інтернет-банкінг) 22.07.2015 року. Вона звернулась до правоохоронних органів щодо даної події. Окрім того, в її заяві на видачу картки вона не прохала про встановлення кредитного ліміту, не обговорювала строків його надання, відсотків, порядку погашення та інших умов кредитних відносин. Таким чином, кредитний договір є неукладеним. Таким чином, списання коштів було протиправним та таким, що відбулось без її згоди. Просить визнати дії відповідача щодо надання кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту та списання 6149,92 гривень та 1703,95 гривень протиправними, розірвати договір від 13.08.2010 року, заборонити відповідачеві безпідставно списувати грошові кошти, зобов'язати відповідача повернути списані кошти на її рахунок.

Представником відповідача надано заперечення на позов та вказано, що позивач підписала заяву про приєднання до умов та правил користування банківськими послугами. Заява та умови із тарифами банку в цілому складають договір між банком та позивачем про надання банківських послуг. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила згоду та своє ознайомлення із умовами обслуговування та умовами банківських операції. Враховуючи, що правила є офертою, то клієнт отримує доступ до всіх послуг банку без виключення. Щодо списання коштів зазначено, що було проведено службову перевірку. Встановлено, що транзакції, вказані позивачем, потребували введення не тільки номеру платіжної картки та строку її дії, а й коду безпеки. Ці транзакції були проведені з вини клієнта, яка порушила п.2.1.10 Умов та правил надання банківських послуг - не вжила всіх заходів щодо нерозголошення вищевказаних даних платіжної картки. Відповідно до п.1.1.5.13 Умов клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Просять відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 13.08.2010 року укладено договір на надання банківських послуг. Договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Судом (враховуючи значний текстовий обсяг) досліджено вказані умови на офіційному веб-сайті ПАТ КБ ПриватБанк https://privatbank.ua/terms (станом на дату укладення договору). Таким чином, вивчивши зміст анкети-заяви, умови надання послуг, суд приходить до висновку, що сторони уклали між собою договір, за яким ПАТ КБ ПриватБанк зобов'язався надавати банківські послуги відповідно до вказаних умов та правил. Позивач ознайомлена з ними та висловила згоду на їх прийняття. Відповідно до п.2.1.1.2.3 позивач має право встановити чи змінювати кредитний ліміт за своєю ініціативою. Отже, оферту банку позивач прийняла у повному обсязі.

Щодо списання коштів слід вказати наступне. 30.06.2015 року о 23-29 годині було здійснено переказ з картки позивача в сумі 7985,45 гривень на пенсійну картку на рахунок у ПАТ КБ Приватбанк №5168-7572-5354-8632, 30.06.2015 року о 23-29 годині та 23-37 годині відбулось списання із зазначеної картки у валюті російський рубль на невідомий їй рахунок двома транзакціями в сумі 6149,92 гривень та 1703,95 гривень. Дані операції позивач виявила при вході до Приват24 (інтернет-банкінг) 22.07.2015 року. З наданого заперечення відповідача та, зокрема, відомостей службового розслідування вбачається, що такі транзакції потребують введення всіх даних картки: номера, строку дії та коду безпеки. Дане свідчить, що відповідач порушила свій обов'язок тримати вказані дані в секреті відповідно до п.2.1.10 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (далі Положення № 223),банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене свідчить про наявність обовязку банку як емітента електронного платіжного засобу відшкодувати платнику суму некоректно здійсненої або не дозволеної операції за умови невідкладного повідомлення про платником про платіжні операції, що ним не виконувалися, крім випадків, коли доведено, користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З матеріалів службового розслідування ПАТ КБ ПриватБанк вбачається, що оспорювані транзакції вимагали введення номера картки, строку її дії та коду безпеки. Ці відомості переувають тільки у володінні власника картки. За цих обставин, суд приходить до висновку, що вказані відомості були розголошені позивачем.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно встановив кредитний ліміт позивачеві. Позивач в свою чергу не вжила всіх заходів щодо нерозголошення конфіденційної інформації, нанесеної на платіжну картку, що і призвело до списання коштів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 611, 638, 651, 1054, 1073 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: В.П.Бойко