Справа № 307/2703/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., КОЖУХ О.А.

при секретарі ПИЛИП Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/2703/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних стягнення аліментів і стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 13 грудня 2017 року, головуючий суддя Гримут В.І., -

встановив:

ОСОБА_2 03.11.2017 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи наступним. Сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого рішенням Тячівського районного суду від 05.11.2015 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 800,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За цим рішенням суду видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Тячівському РВ ДВС.

Відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка на 01.09.2017 становить 30200,00 грн. Пеня за несплату аліментів за період з 01.01.2016 до 01.11.2017 становить 5600,00 грн.

Син проживає з позивачем, перебуває на повному його утриманні і з часом потребує значно більшого догляду та витрат коштів на розвиток і навчання. Крім того, батьки дитини зобов'язані брати участь у додаткових витратах на неї, пов'язаних із особливими обставинами (хвороба дитини, розвиток її здібностей тощо).

Стягувані аліменти є явно недостатніми та не покривають витрат, необхідних для утримання і розвитку дитини. Позивач має значні труднощі із належним матеріальним забезпеченням дитини, його коштів для цього не вистачає.

Законом установлений обов'язок платника аліментів, який неналежним чином сплачує кошти, спричиняє виникнення заборгованості за аліментами, сплатити пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти; при цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались; тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість; загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Посилаючись на ці обставини, на норми ст.ст. 180, 182, 184, 185, 192, 196 СК України, на інші положення законодавства, вказуючи на встановлені законом розміри прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач ОСОБА_2 просила:

збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_3 на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів до 2000,00 грн щомісячно з моменту звернення до суду із позовом і до досягнення сином повноліття;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми неплачених аліментів за кожен день прострочення, яка становить 5600,00 грн.

Рішенням Тячівського районного суду від 13.12.2017 позов задоволено частково:

збільшено розмір аліментів, стягнутих рішенням Тячівського районного суду від 05.11.2015, постановлено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1200,00 грн щомісячно з моменту набрання рішенням суду законної сили;

стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) у сумі 5600,00 грн;

у решті позовних вимог відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_3 1280,00 грн судового збору на користь держави.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду оскаржив, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до таких.

Суд врахував матеріальне становище тільки позивача та не врахував важкого матеріального становища відповідача. Так, останній має нову сім'ю, у якій у 2013, 2015 і 2017 народилися троє дітей, дружина не працює, всі вони перебувають на його утриманні. Відповідач не має власного житла та постійного доходу, а як сезонний робітник має нерегулярні доходи.

Позивач не довів позов щодо обставин, які можуть тягти збільшення розміру аліментів.

Відтак, сплачувати позивачу більше ніж 800,00 грн аліментів на утримання сина відповідач не має змоги.

Відповідно до ст. 196 ч.ч. 1, 2 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості; розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідач протягом 2016-2017 років сплатив п'ятьма платежами 4400,00 грн аліментів на утримання сина, який проживає з позивачем, що не було враховано. У документах виконавчої служби щодо заборгованості за аліментами є неузгодженості, а саме, у різних довідках заборгованість станом на 01.01.2017 визначається як 18400,00 грн і як 24600,00 грн. Наведені обставини не дають підстав для нарахування пені.

Відповідач просить рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04.04.2018 провадження в справі зупинялося з підстав, передбачених ст. 252 ч. 1 п. 10, ст. 253 ч. 1 п. 14 ЦПК України, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 572/1762/15-ц. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 02.08.2018 провадження в справі відновлено.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, водночас не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України). Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, відповідально, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання правами не допускається (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 статті 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 цього Кодексу в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 179 ч. 1 і ст. 77 ч. 2 відповідних редакцій ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

Встановлено та підтверджується документально, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на утриманні матері, на його утримання рішенням Тячівського районного суду від 30.06.2010 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 на дитину щомісячно, рішенням цього ж суду від 05.11.2015 розмір аліментів збільшено до 800,00 грн щомісячно (а.с. 5, 9).

На виконання рішення Тячівського районного суду від 05.11.2015 видано судом 30.11.2015 виконавчий лист (а.с. 12). За даними, зазначеним у розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за аліментами, виконаному держвиконавцем Тячівського РВ ДВС 03.01.2017, заборгованість станом на 01.01.2017 визначена в розмірі 18400,00 грн (а.с. 10). Водночас за даними аналогічного розрахунку, виконаного 01.09.2017, заборгованість на початок 2017 року визначена в розмірі 24600,00 грн, а на 01.09.2017 у розмірі 30200,00 грн (а.с. 11).

ОСОБА_3 07.03.2013 уклав шлюб із ОСОБА_5 (а.с. 48). У цьому шлюбі народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 49-51). Діти перебувають на утриманні відповідача, сім'я проживає в будинку матері відповідача, відповідач є сезонним працівником, постійної роботи не має, сім'я отримує державну допомогу на дітей (а.с. 54).

Із часу стягнення аліментів рішенням Тячівського районного суду від 30.06.2010 та їх збільшення рішенням суду від 05.11.2015 обставини, що мали значення для визначення судом розміру грошового утримання з батька для дитини, істотно змінилися. Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2017 році становив від 1689,00 грн з 01.12.2016 до 1860,00 грн на 31.12.2017, а у 2018 році становить (становитиме) від 1860,00 грн до 2027,00 грн на 31.12.2018. Аліменти у 800,00 грн становлять від близько 47% до близько 39% від відповідних рівнів прожиткового мінімуму.

З урахуванням такої динаміки прожиткового мінімуму доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред'явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За цих умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.

За приписами СК України: батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180); за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3); розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2); суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

Отже, матеріальне утримання дитини є обов'язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред'явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов'язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, відповідні доводи позивача не спростовані, а матеріли справи та позиція відповідача щодо наявності нерегулярних доходів, у сукупності з іншими матеріалами справи вказують на його фактичну спроможність надавати матеріальне утримання дитині.

Суд першої інстанції певною мірою врахував як позицію позивача, так врахував і необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов'язку з матеріального утримання дітей, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету. Суд у відповідних межах врахував і необхідність дотримання певного розумного співвідношення між розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та правилами визначення аліментів щодо нижньої межі їх розміру. Тому суд визнав вимогу позивача про стягнення з відповідача 2000,00 грн аліментів на дитину недостатньо обґрунтованою, надмірною, задовольнивши позов частково і збільшивши розмір стягуваних аліментів до 1200,00 грн на дитину щомісячно. Позивач таке рішення суду не оскаржив. По суті, межі задоволеного враховують необґрунтованість у відповідній частині вимоги позивача та обставини, які не давали підстав для збільшення аліментів до суми 2000,00 грн щомісячно. З огляду на показники прожиткового мінімуму, половина відповідного значення у 2018 році становить (становитиме) від 930,00 грн до 1013,50 грн.

Беручи до уваги результат виконання сторонами обов'язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що в цій частині рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, рішення суду щодо розміру аліментів у твердій грошовій сумі 1200,00 грн на дитину обґрунтоване, позаяк протягом достатньо тривалого часу такі аліменти забезпечуватимуть грошове утримання у розмірі, близькому до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Необхідно враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України у частині вирішення спору щодо збільшення розміру стягуваних аліментів апеляційну скаргу, яка правильності по суті, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовує, слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Стосовно вирішення вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів апеляційний суд враховує наступне.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред'явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов'язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості (ст. 196 ч. 1 СК України).

Право одержувача аліментів на пред'явлення відповідних вимог, зокрема, щодо стягнення неустойки (пені), не може заперечуватися як таке, що, однак, не звільняє від обов'язку пред'явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Згідно зі ст. 11 ч. 1, ст. 303 ч. 1 і ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 відповідних редакцій ЦПК України, суд першої інстанції розглядає справу за позовом, пред'явленим із зазначених у ньому підстав і в межах заявлених вимог, апеляційний суд переглядає справу та перевіряє законність рішення суду першої інстанції за тими самим правилами.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_3 не сплачував аліменти, внаслідок чого на 01.09.2017 утворилася заборгованість у сумі 30200,00 грн. Однак, такі підстави позову не знайшли свого підтвердження та не відповідають дійсним обставинам.

У наданих на обґрунтування позову розрахунках заборгованості за аліментами така станом на 01.01.2017 року визначається одночасно і в сумі 18400,00 грн і в сумі 24600,00 грн, при цьому, за 2016 рік не зазначено жодної сплати аліментів, а за 2017 рік вказано лише сплату 1000,00 грн у січні. Тим часом, відповідач додав до апеляційної скарги квитанції про сплату поштовими переказами безпосередньо матері дитини аліментів у 2016 році на суму 2600,00 грн (три платежі) і у 2017 році - на суму 1800,00 грн (два платежі) (а.с. 38, 55-59). Тобто, відповідач сплатив 4400,00 грн аліментів, про що позивач у заяві не вказав, замовчав ці обставини, а по суті стверджував про відсутність сплат, чим спотворив дійсні обставини. Не повідомив позивач про це суду і після відкриття провадження в справі.

У розрахунках заборгованості за аліментами, складеними держвиконавцем, сплата указаних коштів теж не зафіксована, що вказує на неповідомлення стягувачем держвиконавця про отримані безпосередньо від батька дитини аліменти. Водночас власне факт отримання цих коштів позивач не заперечує.

Такі дії позивача не можуть вважатися добросовісними, мають ознаки зловживання цивільними і процесуальними правами. Поза цим, такі дії призвели до невідповідності пред'явленої вимоги підставам щодо неї. Складені без урахування сплати аліментів у сумі 4400,00 грн розрахунки заборгованості, які, в свою чергу, були базою для розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, не можуть вважатися достовірними, відповідно, і розрахунок неустойки за відсутності належної для нього бази не може бути визнаний обґрунтованим по суті. Такі документи і розрахунки вже самі по собі не можуть слугувати належною і законною підставою для задоволення вимоги.

Насамкінець. Позивач пред'явив вимогу про стягнення неустойки ґрунтуючись на способі (методі) її розрахунку, щодо якого була висловлена відповідна правова позиція Верховним Судом України (постанова від 16.03.2016 у справі № 6-300цс16 та інші). Таким методом розрахунку обумовлювалися відповідні підстава та предмет позову. Відповідним чином діяв і суд першої інстанції. Застосування вищевказаної правової позиції Верховного Суду України на відповідний час із урахуванням вимог процесуального закону саме по собі не може вважатися помилкою. Поряд із цим, на час апеляційного розгляду справи правова позиція з цього приводу змінилася, у зв'язку з розглядом Верховним Судом відповідного питання провадження в справі зупинялося.

У постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц Верховний Суд відступив від попередньої правової позиції Верховного Суду України та сформулював правову позицію, згідно з якою неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися таким чином:

правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення;

оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці;

тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення;

отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць;

пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення;

отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція змінює порядок і умови нарахування неустойки порівняно з тими, що були застосовані позивачем. Безвідносно до інших обставин, що не дають підстав для задоволення вимоги позову про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, така неустойка не може стягуватися за розрахунком, виконаним методом, що наразі вже не може бути застосований.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляція в частині скасування рішення суду про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із відмовою у необґрунтованій і недоведеній вимозі. Водночас за наявності для того підстав одержувач аліментів не позбавлений права пред'явити відповідний позов.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Тячівського районного суду від 13 грудня 2017 року:

в частині задоволення вимоги позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів скасувати, у задоволенні цієї вимоги відмовити;

в частині розподілу судових витрат змінити, стягнути з ОСОБА_3 213,12 грн судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 319,68 грн судового збору, сплаченого з апеляційної скарги.

В іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 23 серпня 2018 року.

Судді