Справа № 450/725/18 Провадження № 2/450/1052/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Мота В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, -

в с т а н о в и в :

позивачі звернулася до суду з позовом, в якому просять суд визнати ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими що втратили право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_2.

05.09.2004 року позивач ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_8 - відповідачкою - і у шлюбі в них є двоє дітей. 31 січня 2008 року за вище зазначеною адресою: АДРЕСА_2, зареєстрована ОСОБА_8 з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується ксерокопією будинкової книги. 16.12.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвали шлюб, згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області. В кінці грудня 2015 року ОСОБА_8 з дітьми забрала всі свої речі та добровільно виселилася з вище вказаної адреси та 06.08.2016 року вийшла заміж вдруге, змінивши прізвище на ОСОБА_4. На даний час відповідач разом з чоловіком ОСОБА_9 та дітьми проживає у Винниках, точна адреса позивачам невідома. Таким чином відповідач є формально зареєстрована по місцю проживання позивачів разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, проте протягом більше 2 років проживає у м. Винники і таким чином втратила право користування житловим приміщенням.

16.03.2018 року провадження у справі відкрито.

23.08.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено спрву до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав наведених у ньому. Просив суд позов задоволити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - позов підтримав, з підстав наведених у позові. Просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 В судовому засіданні позов визнала частково в частині визнання її такою, що втратила право на користування спірним будинком. В частині позовних вимог, щодо визнання їхніх з позивачем ОСОБА_1 дітей, таким що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, заперечила. В обґрунтування зазначила, що на праві власності не має особистого житлового приміщення. На даний час в орендованій квартирі в м. Винники, не має згоди на те, щоб реєструвати за даною адресою дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з тим зазначила, що у її батьківському будинку, в с. Дмитровичі, власником якого є мати відповідачки ОСОБА_4 проживає мати з вітчимом та рідна сестра відповідачки з дітьми. Мати відповідачки не дає згоди на реєстрацію відповідачки з дітьми у будинку в с. Дмитровичі, Пустомитівського району Львівської області. Зазначила, що як тільки буде мати можливість зареєструвати дітей за іншою адресою, одразу зареєструє їх там, однак на даний час проживає в орендованій квартирі, а тому такої можливості не має. Вказала, що діти маю право бути зареєстрованими за адресою проживання їхнього батька. Просить суд в цій частині позов відмовити.

Представник третьої особи позов визнав частково, в частині визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_2 відповідача - ОСОБА_4, однак в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням дітей, то така вимога, на думку третьої особи, не підлягає до задоволення, оскільки це порушує права неповнолітніх осіб, окрім того, діти можуть і мають право бути зареєстрованими за адресою проживання їхнього батька. Просить в задоволенні позову в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_2, дітей - відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22.06.2006 року, які зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.06.2006 року вбачається, що позивичу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві власності належить по 1/2 частці житлового будиноку за АДРЕСА_2.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З копії рішення Пустомитівського районного суду від 16.12.2015 року вбачається, що 05.09.2004 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, який відповідно до рішення суду від 16.12.2015 року між ними розірвано. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 28.12.2015 року.

У шлюбі в позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей, наявними в матеріалах справи.

З копії будинкової книги житлового будиноку за АДРЕСА_2 вбачається, що за даною адресою зареєстровані 31.08.2008 року відповідач ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З актів обстеження умов проживання згідно паспортного режиму від 25.01.2016 року, 05.07.2016 року 23.11.2016 року, 22.01.2018 року складених інспектором поліції Пустомитівського ВП ГУНП України у Львівській області та уповноваженими членами комісії вбачається, що відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 не проживають з 2016 року. Особистих речей ОСОБА_4 не виявлено.

Судом встановлено, що позивачі є власниками житлового приміщення. Відповідач ОСОБА_4 будучи членом сім'ї власника житлового приміщення правомірно набула право користування житловим приміщенням, однак внаслідок розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_1 понад 1 рік до дня звернення до суду із вказаним позовом вказаним житловим будинком не користується. Місце проживання відповідача, як встановлено судом, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вона покинула будинок і більше не появляється, не проживає у будинку, своїх речей не зберігає, поштової кореспонденції не отримує, не здійснює оплату комунальних послуг, не несе обов'язку по утриманню житла в належному технічному стані.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад 6 місяців у відповідності до вимог ст. 71 Житлового Кодексу України свідчить про втрату останнім права на користування зазначеним житловим приміщенням.

З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки у спірному житловому будинку, суд не встановив, що такі є поважними.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами повністю доведено в частині, щодо відповідача ОСОБА_4, яка протягом тривалого часу не проживає у спірному житловому будинку, на даний час не є членом сім'ї власників, добровільно забрала особисті речі, не несе витрат, пов'язаних з утриманням житла, виїхав в невідоме місце проживання, а тому реєстрація відповідача ОСОБА_4 порушує права позивачів та створює останнім незручності як власникам, останні змушені нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлені можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Отже, вимоги позивача в частині відповідача ОСОБА_4 є підставними та підлягають до задоволення.

Не знайшли, на думку суду, свого обґрунтованого підтвердження вимоги позивачів щодо визнання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими що втратили право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_2, а тому суд дослідивши наявні у справі докази вважає, що в цій частині в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Судом встановлено, що неповнолітні діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживають у спірному житловому будинку з поважної причини, якою є розірвання шлюбу між їх батьками, та проживають разом з матір'ю.

Враховуючи неповнолітній вік дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, не можуть самостійно обирати місце проживання, тому факт їх не проживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення їх права користування належним їхньому батьку житлом.

Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Реєстрація неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за адресою спірного житлового будинку була здійснена за згодою всіх членів сім'ї, і це надає можливість батькам неповнолітньої дитини реалізовувати права на виховання, навчання та лікування дітей за місцем реєстрації - у дитячих садочках, школах, лікарнях, тощо.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувався той факт того, мати дітей та відповідачка за позовом ОСОБА_4 не має свого житла та не може відповідно і забезпечити реєстрацію своїх дітей на теперішній час, а тому, в разі зняття неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку в будинку тягне позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, що суперечить інтересам дитини.

А тому вимоги про визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком, за даних конкретних обставин направлено всупереч інтересів неповнолітніх дітей, а тому, як орган опіки та піклування, так і суд, не може визнати обґрунтованими вимоги позивачів в цій частині.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги відсутність у відповідача ОСОБА_4, з якою проживають діти на праві власності житлового приміщення, враховуючи вік дітей та їхній найкращий інтерес, визнаючи поважною причину відсутності їх за місцем зареєстрованого проживання протягом тривалого часу, в задоволенні позову в частині визнання дітей такими, що втратили право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, - слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 234,93 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком - задоволити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1, такою, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_2.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_2), сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду частково у розмірі 234,93 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2018 року.

СуддяІ. І. Мельничук