АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1791/18 Справа № 202/7415/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєльченко Л. А. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року позивач звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2010 року по справі №2-1709/10 за неповнолітньою, на час ухвалення рішення, ОСОБА_2 було визнано право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. Вказаному рішенню передувало рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2010 року по справі №2-509/10, відповідно до якого за малолітньою, на момент ухвалення рішення, ОСОБА_2 було визнано право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_1.

Окрім цього, вказаним рішенням в цивільній справі №2-509/10 було встановлено, що 09 лютого 2008 року було укладено попередній договір про продаж 1/4 частки квартири, яка належала ОСОБА_2, після чого рішення виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради №82 від 19 лютого 2008 року її законному опікуну було надано дозвіл на продаж вказаної частини житла ОСОБА_2 із зобов'язанням щодо включення її ім'я в правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1.

Водночас, в судовому рішенні по справі №2-1709/10 встановлено, що спірна нерухомість була придбана за кошти батька ОСОБА_4, сплачених як аліменти, з цільовим призначення для придбання житла із включенням ім'я ОСОБА_4 в правовстановлюючі документи.

Проте, всупереч вказаним обставинам, 29 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та матір'ю позивача - ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та проведено його державну реєстрації.

У зв'язку з чим, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Є. 29 лютого 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №1662, в частині, що стосується покупця, ОСОБА_3, внаслідок віндикації цієї квартири на користь позивача.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна» своїми правами, передбаченими положеннями ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року не скористались.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, рішення суду - скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору купівлі-продажу від 29 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 норми вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України порушені не були, а тому підстави для визнання дійсним вказаного договору в частині покупця відсутні.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В ході перегляду оскаржуваного рішення, з метою повного та всебічного розгляду справи, колегію суддів було зроблено запити щодо направлення до суду апеляційної інстанції цивільних справ №2-509/10 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання права власності та №2-1709/10 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності, які були оглянуті в судовому засіданні.

Із матеріалів цивільних справ №2-509/10 та №2-1709/10 вбачається, що ОСОБА_7 є матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1.

16 березня 1996 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_4 та взяла прізвище «ОСОБА_3», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2. Від цього шлюбу у ОСОБА_3 народилася дочка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27 лютого 2007 року ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 належала на праві власності квартира АДРЕСА_3. З витягу про реєстрацію права власної на нерухоме майно вбачається, що частки всіх власників були рівними - по 1/4 кожному. 09 лютого 2008 року між власниками цієї квартири та ОСОБА_9 було укладено попередній договір про продаж даної квартири.

Рішенням виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради №82 від 19 лютого 2008 року ОСОБА_3, як законному представнику її дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було надано дозвіл на вчинення правочинів, укладання та підписання відповідних договорів від імені малолітньої ОСОБА_2 щодо продажу належної їй 1/4 частини житла, придбання на її ім'я житла та дозволу на реєстрацію малолітньої.

Згідно даного рішення було зобов'язано ОСОБА_3 внести ім'я малолітньої ОСОБА_2 в правовстановлюючі документи на нове житло за адресою: АДРЕСА_1 та зареєструватися за цією адресою разом із малолітньою ОСОБА_2

29 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 в КП ДМБТІ 07 квітня 2008 року, що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Таким чином, при укладанні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 було порушено зобов'язання щодо включення в правовстановлюючі документи ім'я доньки - ОСОБА_4, покладених на матір рішенням виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради №82 від 19 лютого 2008 року, чим було порушено права власності неповнолітньої дитини на вказане житло.

Окрім цього, між ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 була домовленість про сплату аліментів на дитину в розмірі 82000,00 грн. з метою придбання житла для доньки.

Факт отримання ОСОБА_3 вищевказаної суми в розмірі 82000,00 грн., також, встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2010 року (цивільна справа 2-1709/10).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 СК України, аліменти є власністю дитини.

Той із батьків або законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Проте, в даному випадку ОСОБА_3 всупереч нормам сімейного законодавства України, скористалась аліментами всупереч інтересам дитини, уклавши договір купівлі-продажу спірної квартири на своє ім'я, що знову призвело до порушення прав дитини на житло - квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ОНН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ч. 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 укладаючи договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 порушуючи свої зобов'язання щодо цільового використання аліментів на утримання дитини та зобов'язання по виконанню рішення виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради №82 від 19 лютого 2008 року щодо обов'язкового внесення ім'я дитини до правовстановлюючих документів, позбавила, на той час неповнолітню, ОСОБА_2 її охоронюваних державною прав та інтересів на житло.

У зв'язку з викладеним вище колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупцяпідлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 1157,52 грн., з яких 551,20 грн. судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та 606,32 грн. - за оскарження рішення суду першої інстанції.

А тому, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу серії ВКІ №500961 від 29 лютого 2008 року у частині, що стосується покупця ОСОБА_3, внаслідок віндикації квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1157,52 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова