Номер провадження: 22-ц/785/4250/18
Номер справи місцевого суду: 508/1143/13-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року м. Одеса

Справа №508/1143/13-ц

Провадження 22-ц/785/4250/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.,

суддів - Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_3» про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_3» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Парій І.О. 02 лютого 2018 року в смт. Миколаївка Одеської області,

встановив:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що працював на посаді інкасатора бізнесу «Перевезення цінностей та інкасації» філії «Южне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк».

23 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» і ОСОБА_2 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому установою банку грошових цінностей, зобовязався дбайливо ставитися до переданих йому на зберігання або для інших цілей грошовим та інших цінностей банку і вжити заходів до запобігання шкоди, своєчасно повідомляти адміністрацію установи банку про всі обставини, які загрожують безпеці збереження довірених йому цінностей.

Наказом №ZAKL-2008/1-5595 від 1 грудня 2008 року ОСОБА_2 був звільнений з посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у звязку із вчиненням дій, що дали підстави для втрати довіри до нього з боку роботодавця.

Підставою для звільнення був факт виявлення недостачі грошових коштів в банкоматі в якому ОСОБА_2 18 жовтня 2008 року встановив опломбовані касети з готівкою, закрив сейфову частину, провів тестування і отримав чек, який свідчив про наявність в банкоматі зарядженої готівки.

24 жовтня 2008 року працівниками банку було виявлено зрив пломби з касети та здійснено перерахунок коштів в касеті, де була виявлена недостача.

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського районного суду Одеської області про поновлення його на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсацію моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволенні частково, його поновлено на посаді інкасатора бізнесу «Перевозка цінностей та інкасації» у філії «Южному головному регіональному управлінні» ПАТ КБ«ПриватБанк». З банку було стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73 850 гривень та компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, всього 83 850 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2012 року рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2013 року рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2012 року залишено без змін.

19 вересня 2013 року Наказом голови Правління «ПриватБанку» ОСОБА_4 № Е.28.0.0./1-6925713 ОСОБА_2 був поновлений на посаді інкасатора Бізнесу перевезень та інкасації Южного ГРУ .

Згідно Наказу №Е.08.0.0.0./1-7004789 від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 було повторно звільнено , на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, у звязку із вчиненням дій, що дали підстави для втрати довіря до нього з боку роботодавця.

Позивач просив:

1.скасувати наказ за підписом заступника Голови Правління ПАТ «КБ «Приват Банк» ОСОБА_5 №Е.08.0.0.0./1-7004789 від 31 жовтня 2013 року;

2.поновити ОСОБА_2 на посаді інкасатора бізнесу «Перевозка цінностей та інкасації» ЮГРУ «Приват Банк»;

3.виплатити заборгованість по заробітній платі за період вимушеного прогулу;

4.виплатити компенсацію моральної шкоди в розмірі 450 000,00 грн. у звязку з вбачанням в діях керівництва підприємства навмисного невиконання рішення Миколаївського районного суду та повторного безпідставного звільнення позивача.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

Скасовано наказ за підписом заступника Голови Правління «ПриватБанку» ОСОБА_5 №Є.08.0.0.0/1-7004789 від 31 жовтня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора бізнесу «Перевозка цінностей та інкасації» ЮГРУ «ПриватБанк».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора бізнесу «Перевозка цінностей та інкасації» ЮГРУ «ПриватБанк».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанка» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період вимушеного прогулу в сумі 969 785 (девятсот шістдесят девять тисяч сімсот вісімдесят пять) гривень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанка» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 500 (пятсот тисяч) гривень.

В решті позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2018 року у справі №508/1143/13-ц та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано того, що винні дії ОСОБА_2 встановлені ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 року у справі №521/21907/13-к, якою ОСОБА_2 було звільнено у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що не означає визнання такої особи непричетною до вчинення злочину; що обставини, за яких позивачем було заподіяно матеріальні збитки банку та вину працівника було встановлено заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2010 року у справі №2-795/10 залишеним в силі ухвалою ВССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 10.04.2013 року у справі №6-48666св12; суд невірно визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу: не встановив розмір заробітку за останні два місяці роботи, що передували звільненню, період вимушеного прогулу, кількість робочих днів у період вимушеного прогулу, відсутність у позивача інших доходів в період вимушеного прогулу; не наведено мотивів розміру моральної шкоди; порушено порядок спрощеного провадження по справі.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим,що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та ухвалено законне рішення.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було підстав на звільнення ОСОБА_2 з займаної посади.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги,з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді інкасатора бізнесу «Перевезення цінностей та інкасацій» філії «Южне головне регіональне управління « ПАТ КБ «Приватбанк» з 23.05.2007 року.

Також 23.05.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, згідно умов якого ОСОБА_2 зобовязаний своєчасно повідомляти адміністрацію установи банку про всі обставини, що загрожують безпеці зберігання довірених йому цінностей, суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями та їх зберігання.

Наказом №ZAKL-2008/1-5595 від 01 грудня 2008 року ОСОБА_2 був звільнений з посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у звязку із вчиненням дій, що дали підстави для втрати довіри до нього з боку роботодавця.

Підставою для звільнення був факт виявлення недостачі грошових коштів в банкоматі в якому ОСОБА_2 18 жовтня 2008 року встановив опломбовані касети з готівкою, закрив сейфову частину, провів тестування і отримав чек, який свідчив про наявність в банкоматі зарядженої готівки.

24 жовтня 2008 року працівниками банку було виявлено зрив пломби з касети та здійснено перерахунок коштів в касеті, де була виявлена недостача.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2010 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 10.04.2013 року встановлена вина ОСОБА_2 в спричиненні своїми діями банку збитків на суму 27 500 грн. та вказана сума збитків стягнута з нього / т. 1 а.с. 30-40/.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2012 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволенні частково, його поновлено на посаді інкасатора бізнесу «Перевозка цінностей та інкасації» у філії «Южному головному регіональному управлінні» ПАТ КБ«ПриватБанк», з банку стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73 850 гривень та компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, всього 83 850 гривень/ т. 1 а.с. 166-171/.

19 вересня 2013 року Наказом голови Правління «ПриватБанку» ОСОБА_4 №Е.28.0.0./1-6925713 ОСОБА_2 був поновлений на посаді інкасатора Бізнесу перевезень та інкасації Южного ГРУ /т.1 а.с. 44-45,157-158/.

Наказом №Е.08.0.0.0./1-7004789 від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 було повторно звільнено на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у звязку із вчиненням дій, що дали підстави для втрати довіря до нього з боку роботодавця /т. 1 а.с.4-5 /.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 року ОСОБА_2, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження по справі за фактом порушенням ним трудових обовязків 18.10.2010 року на посаді інкасатора, в результаті чого спричинено матеріальну шкоду ПАТ КБ «Приватбанк», закрито на підставі ст. 49 КК України / т. 1 а.с. 93-95/.

Відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до абзацу 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності /зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п./ вчинив умисно або необережності дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри /зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями/. При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівником розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і у тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою.

ОСОБА_2 займав посаду інкасатора, яка належить до переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу/відпуску/, перевезення або застосування у процесі виробництва.

Належність ОСОБА_2 до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують матеріальні цінності підтверджена копією договору про повну матеріальну відповідальність від 23.05.2007 року, копією наказу про звільнення, судовим рішенням у справі №2-795/10, яке набрало чинності та ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 року у справі № 521/21907/13к.

Обставини вчинення з боку ОСОБА_2 дій, що спричинили заподіяння матеріальної шкоди відповідачу та вини працівника при заподіянні цієї шкоди встановлено заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2010 року у справі № 2-795/10, залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 10.04.2013 року / т. 1 а.с. 30-40/.

Наявність у сукупності таких обставин як вчинення працівником винних дій, безпосереднє обслуговування працівником грошових, матеріальних цінностей, втрати довіри з боку роботодавця дали підстави для звільнення ОСОБА_2 за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Факт вчинення ОСОБА_2 дій, які дають підстави для втрати довіри з боку роботодавця, та звільнення його саме за п. 2 ст. 41 КЗпП України, підтверджено матеріалами справи.

Необхідно також зазначити, що звільнення від кримінальної відповідальності та закриття справи з підстав, передбачених ст. 49 КК України, означає, що у кримінальному провадженні було встановлено конкретну особу, яка вчинила певний злочин, встановлено склад злочину, проте у звязку з певними обєктивними обставинами / вданому випадку в звязку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, особа звільняється від кримінальної відповідальності, але це не означає виправдання особи і визнання її непричетною до вчинення злочину.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Оскільки позов ОСОБА_2 про скасування наказу № Є.08.0.0/1-7004789 від 31.10.2013 року про його звільнення з посади інспектора, про поновлення на роботі на посаді інспектора задоволенню не підлягає, то не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2013 року по вересень 2017 року в сумі 969 785 грн. та моральної шкоди.

За таких обставин, відповідно до п. 1,2 ч.1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ОСОБА_3» про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25.05.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області: ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8