ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/521/18 Справа № 202/7586/17 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Житлово-будівельний кооператив №131 "Уютний", Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, Головне управління державної служби України надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про повернення міжповерхової площадки до попереднього стану

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила зобов'язати відповідачів повернути міжповерхову площадку, розташовану між 8 і 9 поверхами 2 під'їзду будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом демонтажу збудованої на ній стінної перегородки та дверей (а.с. а.с. 1-3,95-100).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Житлово-будівельний кооператив №131 "Уютний", Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, Головне управління державної служби України надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про повернення міжповерхової площадки до попереднього стану - відмовлено (а.с.189-190).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.195-197).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить в рішення суду 1 інстанції внести зміни відповідно до норм чинного законодавства (а.с. а.с. 210-214, 217-225).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач та відповідачі проживають у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є власниками квартир № 70 і № 72 у цьому будинку відповідно (а.с.45-47).

Власником багатоквартирного будинку є Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 131 «Уютний».

У серпні 2017 року відповідачі звернулись до голови ЖБК № 131 «Уютний» з заявою про дозвіл на встановлення на міжповерховій площадці між 8 і 9 поверхами комори. Рішенням загальних зборів від 25.08.2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виділено в тимчасове користування строком на 20 років міжповерхову площадку між 8 і 9 поверхами для облаштування комори (а.с.48,49).

Також встановлено, що власником квартири НОМЕР_1, де проживає ОСОБА_1, ОСОБА_4, на адресу голови ЖБК № 131 «Уютний» також направлена заява про надання дозволу на встановлення міжповерхової перегородки сусідами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.50,51).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що облаштована відповідачами комора на міжповерховій площадці між 8 і 9 поверхами призводить до порушення міцності несучих конструкцій будинку або погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду будинку, порушує вимоги пожежної безпеки, перешкоджає вільному доступу до квартири НОМЕР_1, де вона проживає, будь - яким чином впливає на безпеку життя чи здоров'я позивача, що виключає порушення прав позивача з боку відповідачів в результаті облаштування комори на міжповерховій площадці між 8 і 9 поверхами 2 під'їзду будинку АДРЕСА_1.

Вказані висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до п.п. 1.4.3. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 до елементів перепланування житлових приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування двірних прорізів, улаштування та переустаткування тамбурів, перебудова балконів на рівні перших поверхів багатоквартирних будинків. При цьому не допускається переобладняння та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучіх конструкцій будинку, погішення цілісності та зовнішнього вигляду фасадів. Порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Статею 152 ЖК України передбачена наступна можливість проведення власниками переобладнання і перепланування приміщень приватного житлового фонду: виконання робіт, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Як вбачається із матеріалів справи, власниками квартир АДРЕСА_1 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відповідно, за погодженням із співвласниками цього домоволодіння, що підтверджується протоколом загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «ЖБК № 131 «Уютний» № 9 від 25.08.2017 року, облаштовано комору між 8 і 9 поверхами на міжповерховій площадці. Відповідне рішення загальних зборів від 25.08.2017 року, яким ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виділено в тимчасове користування строком на 20 років міжповерхову площадку між 8 і 9 поверхами для облаштування комори є чинним.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд 1 інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і дійшов правильного висновку, з яким погоджується й колегія суддів, щодо відсутності порушення прав позивача з боку відповідачів в результаті облаштування комори на міжповерховій площадці між 8 і 9 поверхами 2 під'їзду будинку АДРЕСА_1 і ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, яке відповідає вимогам закону.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1, що також виключає підстави для задоволення позовних вимог. До того ж власник зазначеної квартири, де проживає позивач, не заперечувала проти облаштування відповідачами комори між 8 і 9 поверхами на міжповерховій площадці, надавши відповідну заяву кооперативу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Формальні посилання на неправильне дослідження і оцінку наданих суду доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог Закону.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованого висновку суду 1 інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_1 не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено жодного порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне їх з'ясування та інше.

Відповідно до ст.. 367 ЦПК апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційних скаргах зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: