Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 520/7290/14-ц

провадження № 61-25882св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-відповідач-публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач-позивач-ОСОБА_4,
відповідач публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
третя особа Міністерство юстиції України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, на рішення апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа - Міністерство юстиції України, про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Міністерство юстиції України, про визнання договорів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії.

Встановив:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Банк «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Міністерство юстиції України, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») (після зміни найменування публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»)) та ОСОБА_4 05 червня 2007 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким на споживчі потреби надано кредит в іноземній валюті в сумі 45 000,00 доларів США, еквівалентних за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) на день укладення договору 227 250,00 грн, під 13,5 % річних та зобов'язання повернути кредит в поновному обсязі не пізніше 05 травня 2017 року.

Додатковою угодою № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 05 червня 2007 року №0 внесено зміни до графіку погашення кредиту. В порядку забезпечення виконання кредитних зобов'язань між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір від 05 червня 2007 року, за яким передано в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на невиконання кредитних зобов'язань, перехід за укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договором від 08 грудня 2011 року купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» просив в рахунок заборгованості станом на 22 листопада 2013 року в загальній сумі 69 048,79 доларів США, еквівалентних за курсом НБУ 551 906,98 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки - АДРЕСА_1 та припинити право власності ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно, витребувати у ОСОБА_4 правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою, стягнути судові витрати.

16 вересня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» уточнив вимоги, однак в ході розгляду справи представник не підтримав уточнені вимоги та просив задовольнити вимоги від 16 вересня 2014 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 2 жовтня 2015 року заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

В ході розгляду справи в загальному порядку позивач ПАТ «Дельта Банк» підтримав вимоги, заявлені 16 вересня 2014 року.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - Міністерство юстиції України, про визнання договорів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії.

Посилаючись на істотне порушення кредитодавцем її прав, просила застосувати реституцію та повернути сторони у початковий стан; визнати недійсними укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 договір про надання споживчого кредиту від 05 червня 2007 року № 0, додаткову угоду № 1 від 20 лютого 2009 року до договору про надання споживчого кредиту від 05 червня 2007 року № 0; визнати недійсним укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 договір іпотеки від 05 червня 2007 року; визнати укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договір від 08 грудня 2011 року купівлі-продажу прав вимоги недійним в частині передачі прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 05 червня 2007 року № 0; зобов'язати реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції Одеської області вилучити запис про іпотечний договір від 05 червня 2007 року № 2447 та вилучити запис від 05 червня 2007 року № 383 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1. Також просила визнати недійсними укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 договір про надання споживчого кредиту від 22 листопада 2006 року № 0, додаткову угоду від 20 лютого 2009 року № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 22 листопада 2006 року № 0, визнати недійсним договір іпотеки від 22 листопада 2006 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2; визнати недійсним укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 договір поруки від 22 листопада 2006 року № 62849; визнати укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договір від 08 грудня 2011 року купівлі-продажу прав вимоги недійсним в частині передачі прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 22 листопада 2006 року № 0; зобов'язати реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції Одеської області вилучити запис № 678 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 69048,79 доларівСША за договором про надання споживчого кредиту від 05 червня 2007 року№ 1, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк»та ОСОБА_4, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно. Визнаноза ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1. Припинено право власності Іпотекодавця ОСОБА_4на квартиру АДРЕСА_1 в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Виселено ОСОБА_4 із вказаної квартири. Витребувановід ОСОБА_4 та переданоПАТ «Дельта банк»технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру АДРЕСА_1.Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банком доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх вимог, оскільки позичальником не виконано умови кредитного договору та не повернуто банку заборгованість, тому позов підлягає задоволенню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відмовляючи у задоволенні зустрічногопозову суд виходив з того, що ОСОБА_4 не доведено своїх вимог належними та допустимими доказами.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року в частині задоволення позову банку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову банку є передчасними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Залишаючи судове рішення без змін в частині відмови у задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи та обгрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову банку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову судове рішення не оскаржується.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при розгляді справи дійшов односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову банку.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Сторони не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судами установлено, що 05 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким на споживчі потреби надано шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 кредит в іноземній валют в сумі 45 000,00 доларів США під 13,5 % річних терміном кредитування 120 місяців під зобов'язання повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 05 травня 2017 року.

Додатковою угодою від 20 лютого 2009 року № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05 червня 2007 року, сторони домовились щодо ідентифікації договору, зміни графіка погашення кредиту.

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір від 05 червня 2007 року, за яким для забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 05 червня 2007 року № 0 передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. 05 червня 2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 2447. Предмет іпотеки належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05 червня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., зареєстрованого в реєстрі за №2422. У зв'язку з посвідченням іпотечного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. 05 червня 2007 року накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири, що належить ОСОБА_4, до припинення цього іпотечного договору; заборону в Реєстрі заборон зареєстровано за № 383.

Згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» за договором про надання споживчого кредиту №0 (№ 1) від 05 червня 2007 року заборгованість станом на 22 листопада 2013 року складала 69048,79 доларів США, рівних закурсом НБУ 551906,98 грн, з них заборгованість за кредитом складає - 41356,12 доларів США, відсотки - 27692,67 доларів США.

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту від 22 листопада 2006 року № 0, за яким на споживчі потреби надано шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 кредит в іноземній валют в сумі 50 000,00 доларів США під 11,3 % річних терміном кредитування 252 місяців під зобов'язання повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 22 листопада 2027 року.

Додатковою угодою від 20 лютого 2009 року № 1 за договором про надання споживчого кредиту від 22 листопада 2006 року № 0, сторони домовились щодо ідентифікації договору (номер договору № 0, реєстраційний номер договору № 1), зміни графіка погашення кредиту.

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір від 22 листопада 2006 року, за яким для забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу СитніковоюЮ. Д. 22 листопада 2006 року, зареєстровано в реєстрі за №6189. Предмет іпотеки належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 листопада 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., зареєстрованого в реєстрі за № 6179. У зв'язку з посвідченням іпотечного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. 22 листопада 2006 року накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири, що належить ОСОБА_4, до припинення цього іпотечного договору; заборону в Реєстрі заборон зареєстровано за №678.

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки від 22 листопада 2006 року для забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 22 листопада 2006 року №0.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ«УкрСиббанк» змінив назву на ПАТ«УкрСиббанк».

Між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено 08 грудня 2011 року договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту № 0 (реєстраційний номер договору № 1) від 05 червня 2007 року та забезпечувальним іпотечним договором від 05 червня 2007 року № 2447, за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року та забезпечувальними іпотечним договором від 22 листопада 2006 року і договором поруки від 22 листопада 2006 року.

ПАТ «Дельта Банк» 19 червня 2014 року пред'явлено вимоги до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 05 червня 2007 року № 0 шляхом передачі права власності банку на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, визнання за банком права власності на предмет іпотеки, припинення права власності ОСОБА_4, виселення з предмета іпотеки тощо.

Установлено, що згідно з умовами договору іпотеки, укладеного між сторонами, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 4.2 Іпотечного договору).

Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі; іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 1) передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 5.1Іпотечного договору).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову банку, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Оскільки вимога про виселення ОСОБА_4 та інших осіб з предмета іпотеки пов'язана зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, тому правові підстави для виселення також відсутні.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року № 14-38цс18.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку відмову у задоволенні його позову, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Також зазначає, що судом не звернуто уваги на те, що умовами іпотечного договору передбачено право вибору іпотекотержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду або самостійно за умовами договору. Банк скористався своїм правом вибору і звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанцій надав належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову банку, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість набуття права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року, у нескасованій частині, та рішення апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська