Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/5538/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

06 грудня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в період часу з 2007 по 2010 р.р. вона проживала спільно з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. Вони проживали однією сім?єю, вели спільно домашнє господарство та мали спільний сімейний бюджет. В подальшому їх стосунки почали поступово погіршуватись з причин розходження поглядів на сімейне життя та забезпечення родини.

Також зазначає, що відповідач ніде не працював та жодним чином не замислювався над пошуком роботи, водночас вона змушена була забезпечувати сім?ю самостійно. На цьому підґрунті між ними почали виникати сварки. Крім того, навіть після того, як вона завагітніла, його відношення до сімейних відносин та обов?язків, жодним чином не змінилось.

У 2010 році, за їх спільним погодженням, вона покинула місце проживання у свого чоловіка та почала проживати окремо від нього за адресою: АДРЕСА_1. 22 грудня 2010 року вона народила дитину - ОСОБА_3 та відповідно до свідоцтва про народження останньої (ОСОБА_4 1-СР № 125180), її батьком являється ОСОБА_2. Їх спільна донька ОСОБА_3 проживає разом нею, навчається у 2-Б класі Черкаської загальноосвітньої школи № 21 та перебуває на її повному утриманні. Від початку народження доньки, відповідач не турбується про її матеріальне забезпечення, жодним чином не допомагає їй ані речами, ані продуктами харчування, що ставить її у вкрай тяжке матеріальне становище, адже усі витрати пов?язані з оплатою комунальних послуг та утримання доньки покладені, виключно на неї.

Крім того, зазначає, що своїми діями відповідач повністю ігнорує свої батьківські обов?язки щодо утримання власної дитини до досягнення нею повноліття. Неодноразові спроби домогтись від ОСОБА_2 виконання обов?язків щодо утримання власної дитини не надали жодного позитивного результату, так як всі розмови з цього приводу відповідач ігнорує та жодним чином не має на меті приймати ніякої участі в утриманні їх спільної дитини.

За таких обставинах, на підставі вищевикладеного просить суд, - стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмір 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення повноліття ОСОБА_3

Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що ОСОБА_3 є її спільною дочкою з відповідачем. Відповідач батьківство не оспорює. Крім того, вказала, що вона з ОСОБА_2 не перебувала у офіційно зареєстрованому шлюбі, а у свідоцтві про народження дочки ОСОБА_5 він записаний батьком за їх спільною заявою. Дочка проживає разом з нею, а батько дитини добровільно не допомагає матеріально (із самого народження не утримує її). Самостійно вона утримувати дочку не може, оскільки заробітної плати в розмірі близько 7 000 грн., яку вона отримує, працюючи на ПАТ «Азот», досить мало для задоволення всіх мінімально необхідних потреб для дитини. Саме за обставин викладених в позовній заяві, зокрема з урахуванням того, що відповідач не має на утриманні інших осіб чи дітей, являється молодою, здоровою та працездатною особою без будь - яких обмежень щодо працевлаштування, не є особою з інвалідністю, однак, незважаючи на це ухиляється від утримання своєї малолітньої дитини, - вважає за доцільне призначити аліменти в розмірі 2000 гривень, який має задовольнити усі потреби спільної малолітньої дитини, пов?язані з її проживанням, навчанням та розвитком. Також, враховуючи відсутність постійного місця роботи відповідача, в зв?язку з чим останній має мінливі та нерегулярні заробітки, вважає за доцільне призначити аліменти саме у твердій грошовій сумі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином неодноразово повідомлений про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими листами. Разом з тим, адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового звязку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Крім того, виклик відповідача в судові засідання здійснювався через направлення SMS-повідомлення та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому, суд вважає, що з опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подано.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та обєктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час спільного проживання у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтва про народження (ОСОБА_4 1-СР № 125180 від 22 грудня 2010 року), щодо місця проживання якої між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Спору щодо батьківства між сторонами немає.

Відповідно до даних довідки від 02.07.2018р., виданої КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, ОСОБА_3, 2010р. народження проживає разом з ОСОБА_1 (позивачем по справі) за адресою: АДРЕСА_2.

Судом також встановлено, що сторони разом не проживають і їхня спільна дитина проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. На даний час ОСОБА_1 не має можливості самостійно утримувати неповнолітню дитину. Також, при прийнятті рішення по справі, суд враховує той факт, що відповідачем не надано жодних підтверджень щодо неможливості ним утримувати дитину у розмірі, який заявлено позивачем.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти це обовязок утримання у визначених законом випадках одним членом сімї інших, які потребують цього.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України).

За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Таким чином, зясувавши обставини справи, враховуючи думку позивача, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків, в тому числі щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Отже, за результатами розгляду справи, позовні вимоги слід задовольнити, а саме, - стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та продовжувати до повнолітня дитини.

Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини.

Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп., як передбачено ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 80, 141, 150, 180-182, 184, 191 СК України, Постановою КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 353, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (код НОМЕР_1, НОМЕР_2, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1, 22.11.1985р. народження (код НОМЕР_3, НОМЕР_4, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_4) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 2000грн. 00коп. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 06.07.2018 року до повноліття дитини.

Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (код НОМЕР_1, НОМЕР_2, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3) в дохід держави судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_4