233 № 233/1123/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області

у складі:

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

при секретарі Теліціній О.О,

за участю

позивача

відповідача

представника Органу опіки та

піклування Харківської

міської ради

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану територію без згоди та супроводу матері, третя особа - Орган опіки та піклування Харківської міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану територію без згоди та супроводу матері, в якому зазначив, що перебував у шлюбі із відповідачкою, з якою мають спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з батьком. Позивач зазначив, що разом із сином взяті на облік як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та в теперішній час мешкають в м.Харкові. В період часу з 01 травня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року має намір разом із сином виїжджати до м.Макіївка, де мешкає його мати - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка потребує допомоги до домашньому господарству та догляду; на тимчасово окупованій території залишилось належне житло та інше майно. Відповідачка ОСОБА_2 не надає згоди на виїзд дитини. Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території України - міста Макіївки Донецької області у період часу з 01 травня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі батька - ОСОБА_1 без згоди та без супроводу матері дитини - ОСОБА_2

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилась, надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Харківської міської ради надав заяву про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за його відсутності та просив ухвалити рішення по справі з урахуванням поданого висновку.

З*ясувавши позицію сторін та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 в повному обсязі визнала позов ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану територію без згоди та супроводу матері, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України вважає за можливе ухвалити судове рішення у підготовчому засіданні.

Підстави вважати, що визнання позову відповідачем ОСОБА_2 суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відсутні.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали, що підтверджується копією свідоцтва серія НОМЕР_1 (а.с.7), мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Після укладення шлюбу із ОСОБА_3 15 липня 2011 року, відповідачка змінила прізвище «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 (а.с.14).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10) та взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України разом із батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2002 року належить квартира, розташована в АДРЕСА_1 (а.с.12).

ОСОБА_4 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13).

Як вбачається з висновку від 15 травня 2018 року № 300 Департамент служб у справах дітей виконкому Харківської міської ради, як представник Органу опіки та піклування, вважає за доцільне надати неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на виїзд на тимчасово окуповану територію України у супроводі батька ОСОБА_1 без згоди та супроводу матері дитини ОСОБА_2 (а.с.34-35).

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною 1 статті 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII.

Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Зазначені правила затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Згідно п. п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в*їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до п.5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Позивач, як батько дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини, його вимоги зводяться на отримання дозволу на переміщення в межах території України за місцем проживання в м.Макіївку Донецької області, в межах території, яка тимчасово неконтрольована владою. Діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог як таких, що грунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов*язками, покладеними на позивача як на батька, оскільки в даному випадку надання дозволу на виїзд дитини - ОСОБА_3 до тимчасово неконтрольованої території України - до м.Макіївка Донецької області, без згоди та супроводу матері, відповідає інтересам дитини.

Керуючись ч.ч.1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, ст.ст. 141,150, 151,154 СК України, ст.313 ЦК України, Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», ст.ст. 4,19,200,206, 259,263, 264, 265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану територію без згоди та супроводу матері, третя особа - Орган опіки та піклування Харківської міської ради задовольнити.

Надати дозвіл громадянину України ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Макіївка Донецької області на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію - в м.Макіївкау супроводі батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, без згоди та супроводу матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 23 травня 2018 року.

Суддя