Справа № 344/3866/18
Провадження № 2-о/344/126/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції між ними 21.01.2015 року зареєстровано шлюб, від якого у них народилася дитина ОСОБА_3, 19.02.2015 року. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. За таких обставин вважають, що шлюбні відносини не можуть бути поновлені. Між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні дитини та розмірі аліментів на дитину. Дані обставини передбачені нотаріально посвідченим договором про сплату аліментів на дитину від 22.03.2018 року та договором про визначення місця проживання дитини, про участь у матеріальному забезпеченні дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, про здійснення прав батьків на особисте виховання дитини від 22.03.2018 року, відповідно до умов якого син ОСОБА_4 залишається проживати з матірю, при цьому батько має право бачитись з ним в порядку, передбаченому даним договором. Просили шлюб розірвати, залишити ОСОБА_2 її шлюбне прізвище ОСОБА_2.

Заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, в прохальній частині заяви просили проводити розгляд справи без їх участі (а.с. 2-4).

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-НМ №140410, заявники 21.01.2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №60 (а.с. 11).

Від даного шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Заявники стверджують, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя і збереження сімї є неможливим.

22.03.2018 року між ОСОБА_1 (платник) та ОСОБА_2 (отримувач) укладено Договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №4-218, відповідно до пункту 2 якого за спільною згодою між ними, їх малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишається на вихованні у матері і буде проживати з матірю ОСОБА_2 Платник за домоленістю сторін зобовязується надавати отримувачу аліменти на дитину, а також здійснювати інші передбачені даним договором виплати (а.с. 13).

Згідно Договору про визначення місця проживання дитини, про участь у матеріальному забезпеченні дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, про здійснення прав батьків на особисте виховання дитини від 22.03.2018 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, їх малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, після розірвання шлюбу постійно до повноліття, а саме до 19.02.2033 року, проживатиме з матірю ОСОБА_2 Матір зобовязується піклуватися про здоровя спільної дитини, брати участь у вихованні та утриманні дитини, забезпечити дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків подружжя, не перешкоджати спілкуванні дитини з батьком. Батько зобовязується брати участь у вихованні та утриманні дитини, забезпечити дитині достатній рівень освіти та виховання добровільно, незалежно від стосунків подружжя (а.с. 14).

Отже, вказаними договорами, як того вимагає закон, визначене місце проживання дитини та умови здійснення батьками, права на особисте виховання дитини, а також умови участі сторін в утриманні дитини.

Статтею124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення для справи.

Відповідно до ч. 1ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Стаття 109 СК України передбачає, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу.

Частиною 3 статті 293 ЦПК України встановлено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, оскільки заявники не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, між заявниками укладено договір про визначення місця проживання дитини, про участь у матеріальному забезпеченні дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, про здійснення прав батьків на особисте виховання дитини, нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись 124 Конституції України, ст.ст.205, 109, 112 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 258-259, 263-265, 268, 293, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 21.01.2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №60 розірвати.

Прізвище ОСОБА_2 при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 30.05.2018 року.

Суддя Пастернак І.А.