АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/13035/17

Провадження № 22-ц/787/730/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Григоренка М.П., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року (суддя Куцоконь Ю.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

23 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що з серпня 2015 року сторони не підтримують подружніх стосунків, у зв'язку із чим шлюб необхідно розірвати та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 грн щомісячно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 09.08.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану міста Рівне, актовий запис № 979.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 23.08.2017 року і до повноліття.

В частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано наявністю правових підстав для розірвання шлюбу, а в частині стягнення аліментів тим, що відповідач добровільно не надає допомоги на утримання дитини та спроможний сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн.

14.03.2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій він, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

Зазначає, що він немає можливості сплачувати аліменти, у встановленому судом розмірі.

Вказує, що не працевлаштований та має мінливий дохід, а на його утриманні перебувають двоє батьків.

Судом не обґрунтовано щомісячний розмір утримання дитини у 5000 грн, половину з якого присуджено йому до сплати.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

Судом встановлено, що з 09.08.2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, НОМЕР_2 від 09.08.2002 року (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, НОМЕР_3 (а.с. 10).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості -судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 не працевлаштований, що підтверджується відомостями з його трудової книжки, НОМЕР_4 (а.с. 15-16).

Відповідач є інвалідом третьої групи, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копіями пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, НОМЕР_5 та довідкою Рівненського об'єднаного управління ПФУ від 28.09.2017 року № 8034/03 (а.с. 33-34).

Визначаючи до стягнення з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2500 грн щомісячно, місцевим судом не враховано матеріальне становище платника аліментів та його спроможність сплачувати аліменти у такому розмірі.

Наявні у матеріалах справи копії товарно-транспортних та видаткових накладних на ім'я ОСОБА_2 не вказують на його щомісячний дохід та на те, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн..

Ураховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, невірно визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2, ухвалене ним рішення підлягає зміні, а розмір аліментів - зменшенню з 2500 грн до 1000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 2500 грн. до 1000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 серпня 2017 року і до повноліття дитини.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2018 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: М.П. Григоренко

С.В. Боймиструк