АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1918/18 Справа № 199/9334/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Пищиди М.М.

суддів: Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Богдана В'ячеславовича на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Богдана В'ячеславовича, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Богдана В'ячеславовича - задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Б.В.

Зобов'язано державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Б.В. здійснити заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо стягнення майна боржника для виконання судового рішення від 14.01.2016 року по справі №199/9334/15 (2/199/529/16) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

В апеляційній скарзі державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельов Б. В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставить питання про скасування ували та постановлення нової про відмову у задоволенні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що районний суд при ухваленні судового рішення не прийняв до уваги, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, оскільки у будинку, що є у власності, проживають та зареєстровані малолітні діти, що є безумовною підставою для заборони звернення стягнення на таке майно.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог, викладеними у ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевiривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегiя суддiв вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних пiдстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції посилається на те, що державним виконавцем, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не було вжито заходів щодо виявлення рахунків боржника, отримання інформації з відповідних реєстрів, перевірки декларацій про доходи боржника шляхом направлення відповідних запитів з метою визначення дійсного майнового стану боржника (включаючи наявність в нього корпоративних прав).

Така позиція суду першої інстанції правильна, виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2016 року у справі №199/9334/15, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Цим рішенням стягнуто з ОСОБА_4 суму сплаченої орендної плати у розмірі 33 295 грн. та суму судового збору.

За результатами розгляду цієї справи судом видано виконавчий лист, який було пред'явлено для виконання до АНД ВДВС ДМУЮ.

17.05.2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Постановою від 17.05.2016 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на відчуження його майна.

14.09.2016 року представником стягувача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

22.09.2016 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження представником ОСОБА_3 було виявлено, що жодних дій щодо звернення стягнення на наявне майно боржника державним виконавцем не проводиться, а саме не здійснюється опис майна, не проводиться оцінка майна та не проводяться дії щодо організації реалізації наявного майна у боржника.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення судового рішення, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Такі ж правила передбачені ст.447 ЦПК України у редакції 5 грудня 2017 року, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно п.п. 18 та 23 рішення Європейського суду з прав людини від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні. Тобто, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом. При здійсненні виконавчою службою виконання остаточного рішення, провадження має бути закінчено без зволікань.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, розділом 7 зазначеного Закону передбачено порядок звернення стягнення на майно боржника.

Як роз'яснено у абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Такі ж роз'яснення надано у абз. 2,3 п.18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», а саме, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо відсутності майна на яке може бути звернуто стягнення, як підставу для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3

Таке твердження є помилковим та спростовується правилами викладеними у ч. 8 ст. 48 цього Закону, про те, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження та у подальшому, таку перевірку проводить не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Враховуючи наведені норми закону, дослідивши надані сторонами докази та встановивши обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення скарги.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, за своїм змістом відповідає нормам чинного законодавства, а доводи, наведені в апеляційній сказі не дають підстав для її задоволення.

Підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Богдана В'ячеславовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: