АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

місто Київ

справа № 761/10516/14

провадження №22-ц/796/2979/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.,

суддів - Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

учасники справи:

позивач - Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва в складі судді Савицького О.А. від 25 червня 2014 року у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У квітні 2010 року ВАТ КБ «Надра» звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрутування своїх вимог позивач зазначав, що 31.07.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 46/102/08-Ф на суму 80 000,00 доларів США, строком до 31.07.2023 року, зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 15,99% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 31.07.2010 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договори поруки, якими визначено, що поручителі поручаються перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

Станом на 02.03.2010 року заборгованість за кредитним договором становить 93 335,05 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 745 747,05 грн.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконують зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки, позивач просив солідарно стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі - 745 747,05 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2010 року позов ВАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість у сумі 745 747,05 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» витрати з оплати судового збору у розмірі 1 700,00 грн. та 126,00 грн. витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ, а всього 1 826,00 грн. судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 8 квітня 2014 року заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2010 року скасовано.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість у сумі 745 747,05 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі 627 720,05 грн., заборгованості по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 114 387,72 грн., нарахованої пені у сумі 3 639, 29 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» 1 826,00 грн. судових витрат тобто по 606,60 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неповне зЧясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що суд не урахував, що ВАТ КБ «Надра» пропустило передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк звернення з позовом до суду до неї як до поручителя, оскільки Банк встановив строк дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором - 29.07.2009 року, а тому позивач з позовною вимогою до поручителя про стягнення заборгованості міг звернутися до 30.01.2010 року, тоді як позов подано до суду 8 квітня 2010 року, тобто вимога заявлена поза шестимісячного строку дії договору поруки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав викладених у скарзі.

Представник ПАТ «КБ «Надра» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 2 червня 2016 року №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 46/102/08-Ф, за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 80 000,00 доларів США, строком з 31 липня 2008 року по 31 липня 2023 року.

Відповідно до п. 3.3. кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. 1.3.1 договору в розмірі 15,99% на рік шляхом сплати суми мінімального необхідного платежу, розмір якого складає 1 172,75 доларів США, який необхідно сплачувати щомісячно до 5 числа поточного місяця.

31 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до п.1.1. якого, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 46/102/08-Ф від 31 липня 2008 року.

31 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до п.1.1. якого, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 46/102/08-Ф від 31 липня 2008 року.

З наданого ВАТ КБ «Надра» розрахунку заборгованості убачається, що ОСОБА_1 не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 02 березня 2010 року утворилася заборгованість у розмірі 745 747,05 грн., що складається з заборгованості: по кредиту у розмірі 627 720,05 грн., по відсоткам - 114 108, 87 грн., пені - 3 639,29 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ВАТ КБ «Надра», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, як позичальник, не виконує зобов'язання за кредитним договором, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як поручителі не виконують зобов'язання за договорами поруки від 31 липня 2008 р., при цьому вони несуть солідарну відповідальність з боржником .

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. /Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п. 1.2 договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлені і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п.1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Відповідно до п. 1.4. договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Пунктом 2.2. договорів поруки передбачено, що поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору, не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання поручителем.

Пунктом 2.4 договору поруки передбачено, що повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З матеріалів справи убачається, що 25 липня 2009 року ОСОБА_3 отримала від ВАТ КБ «Надра» вимогу про сплату заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору, в тому числі погасити кредит в повному розмірі, сплатити відсотки за користування кредитом, сплатити пеню протягом 3-х банківських днів з моменту отримання повідомлення від Банку.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п. 5.3 цього договору встановлено, що дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно умовами цього договору.

Пред'явлена Банком вимога про повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, не є зміною строку виконання основного зобов'язання, у розумінні ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки у ній не визначено, термін, з якого у Банка виникло право на дострокове повернення кредиту та погашення процентів за ним.

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитор не дотримався передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку звернення з позовом до суду до поручителя, є необгрунтованими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий: С.В. Кулікова

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Лапчевська