Справа № 451/437/17 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка О.В.
Провадження № 22-ц/783/6620/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника Головного управління

Держгеокадастру у Львівській області - Терлак М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Радехівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа Лопатинська селищна рада Радехівського району Львівської області про визнання недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лопатинської селищної ради за межами населеного пункту.

Оскаржуваним рішенням позовну заяву задоволено, рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, визнано незаконним.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області за межами населеного пункту.

Стягнуто із Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 640,00 грн. понесених ним судових витрат.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржило Головне управління Держгеокадастру у Львівській області,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені позовні вимоги про визнання недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, оформлене листом від 08.02.2017 р. № К-506/0-905/6-17. Тобто, земельний спір виник між фізичною особою та органом державної влади, пов'язаний з оскарженням його рішення, а тому, враховуючи суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі та характер спірних правовідносин, керуючись ст. 205 ЦПК України, апелянт вважає, що провадження у справі слід закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Терлак М.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з положенням ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, колі розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Суб'єктом владних повноважень згідно п.7 ч.1 ст. З КАС України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10- рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суд України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України розтлумачено, що поширення компетенції адміністративних судів на спорй фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування, як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся із вимогами про визнання недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка оформлена листом від 27.01.2017 р. № К- 17990/0-596/6-17 та зобов»язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській областінадати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Лопатинської селищної ради за межами населеного пункту.

У даному випадку земельний спір виник між фізичною особою та органом державної влади, який пов'язаний з оскарженням його рішення.

Судом не встановлено, що у справі виник спір про цивільне право, так як відсутні дані про передачу спірної земельної ділянки іншій особі.

Окрім того, становище, яке існувало до видання оспорюваного акта, може бути відновлено застосуванням такого способу захисту порушеного права, як визнання незаконним (недійсним) акта суб'єкта владних повноважень.

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував, що спір у даній справі виник за зверненням фізичної особи до суб'єкта владних повноважень із приводу реалізації наданих йому законом управлінських функцій, вирішення якого слід проводити за правилами адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується із практикою Верховного Суду висловленої у постанові від 23 січня 2018 року у справі №1903/2676/12, де справа за позовом фізичної особи до суб»єкта владних повноважень щодо розгляду останнім заяви щодо надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність, розглянута в порядку адміністративного судочинства, з чим погодився Верховний Суд.

Частина 1 ст. 377 ЦПК України передбачає, що судове рішення першої інстанції, яіким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. (п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України).

З урахуванням наведених обставин, апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Львівській області підлягає до задоволення, рішення Радехівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2017 року скасуванню на підставі ч.1 ст.377 ЦПК України із закриттям провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області - задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2017 року - скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області - закрити.

Роз»яснити позивачу право на звернення з такими позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.05.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.