Номер провадження: 22-ц/785/4217/18
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С. М.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Другої Одеської нотаріальної контори - Маслова Марія В'ячеславівна про усунення від спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року,-

встановила:

22 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Другої Одеської нотаріальної контори - Маслова Марія В'ячеславівна про усунення від спадщини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Другої Одеської нотаріальної контори,Маслова Марія В'ячеславівна, - про усунення від спадщини - задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 від права спадкування після смерті ОСОБА_6.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права,просить суд рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, що з'явилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - чоловік померлої, ухилявся від надання допомоги спадкодавиці яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, а тому усунув відповідача від спадкування її майна.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна, оскільки ці висновки не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує і виносить постанову про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка звернулась до суду з даним позовом в якому просила суд усунути ОСОБА_3 від спадкування після смерті ОСОБА_6

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 21 січня 2015 року померла її дочка - ОСОБА_6. Спадкоємцями першої черги після її смерті за законом являються вона та чоловік покійної - ОСОБА_3, шлюб з яким укладений у жовтні 2013 року.

Позивачка зазначила та підтвердила у судовому засіданні, що після смерті дочки залишилася спадщина, яка складається з 426/1000 частин квартири під № 10, по Покровському провулку, будинок, № 3, в місті Одесі, площею 56 квадратних метрів. Позивачка також пояснила в судовому засіданні, що дочка з літа 2012 року страждала на важке онкологічне захворювання, яке стало причиною її передчасної смерті. За станом здоров'я спадкодавець потребувала постійного спеціалізованого лікування та професійного догляду, коштовних медикаментів. На пов'язані з доглядом та утриманням важко хворої людини, не вистачало доходів та заощаджень позивачки, тому вона була змушена продати всю нерухомість й коштовності, брати гроші у знайомих в борг, та опинитися у комунальній квартирі. Відповідач не приймав жодної участі у витратах, а незабаром після смерті дочки завів нову сім'ю.

Позивачка пояснила, що 18 березня 2015 року подала відповідну заяву про прийняття спадщини, а у квітня 2015 року відповідач також заявив про свій намір отримати спадщину та проживати у спірній квартирі. Вимоги відповідача щодо спадкоємства позивачка вважає аморальними, просить усунити його від спадкування.

Відповідно до ст. 1258, 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до наданих свідоцтв: про народження, про шлюб, про смерть, - обидві сторони: позивачка і відповідач, є спадкоємцями першої черги після ОСОБА_6, яка померла 21 січня 2015 року. Обидві сторони звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини у строк передбачений ст.1270 ЦК України.

Відповідно до ч.5, 6 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено що правило абзацу другого частини третьої ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України.

Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується усіх спадкоємців за законом зокрема і тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Цим же пунктом роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує догляду, допомоги та піклування.

Отже, для усунення спадкоємця від спадкування суду першої інстанції слід було встановити наступні факти: чи перебувала спадкодавець у безпорадному стані і чи ухилявся спадкоємець умисно від надання йому допомоги.

Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А отже у даному випадку позивач повинен був довести, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані, не могла самостійно забезпечувати умови свого життя і потребувала стороннього догляду, допомоги, піклування, а відповідач умисно ухилявся від надання їй такої допомоги.

Судом встановлено, що з літа 2012 року ОСОБА_6 страждала на онкологічне захворювання, яке і стало у подальшому причиною її смерті, що настала 21 січня 2015 року. Однак, у безпорадному стані не перебувала, майже до останніх днів свого життя працювала і самостійно забезпечувала умови свого життя та стороннього догляду не потребувала. Ці обставини підтвердили свідки - сусід та родичі позивачки.

Спадкодавиця дійсно тривалий час з літа 2012 року лікувалась, але інвалідність їй не встановлювалась, лікарський висновок про потребу у сторонньому догляді не видавався.

Факт наявності тяжкої хвороби у спадкодавиці сам по собі не свідчить про її бепорадний стан.

А отже суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про те, що напередодні смерті спадкодавиця перебувала у безпорадному стані, не могла самостійно забезпечити умови свого життя і потребувала стороннього догляду, допомоги, піклування.

Також не ґрунтується на матеріалах справи твердження про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавиці у період її хвороби.

Так районним судом установлено, що ОСОБА_6 та відповідач перебували у фактичних шлюбних стосунках приблизно протягом семи років до укладення 2 жовтня 2014 року шлюбу. Проживали спільно однією сім'єю та вели спільне господарство, піклувались одне про одного та морально підтримували одне одного.

Допитані у суді першої інстанції свідки пояснили, що між подружжям склались стосунки, які свідчили про взаємну повагу.

Відповідач турбувався про дружину, морально її підтримував як повсякденно так і в тяжкі хвилини її життя, допомагав вести домашнє господарство, супроводжував до лікувальних закладів та у міру своїх можливостей надавав матеріальну допомогу.

Всі ці дії здійснювались за взаємною згодою подружжя. Спадкоємиця не вимагала від відповідача іншої турботи чи матеріальної допомоги і він від надання допомоги спадкодаквиці не ухилявся. Тим більше, що поняття допомоги може включати в себе не тільки фінансову складову, а й будь-яку іншу допомогу (моральну, психологічну) та підтримку.

Посилання позивача на те, що відповідач надавав недостатню матеріальну підтримку дружині під час її хвороби не може свідчити про свідоме ухиляння його від виконання встановленого законом обов'язку щодо надання допомоги спадкодавцю, а навпаки є свідченням того, що відповідач в силу своїх можливостей надавав спадкодавцю матеріальну, моральну та психологічну підтримку.

Те, що фінансові можливості відповідача були обмеженими і він не міг забезпечити необхідні витрати на оплату лікування дружини у повному обсязі, не можуть свідчити про свідоме ухиляння його від виконання встановленого законом обов'язку -надання допомоги спадкодавцю, а навпаки, підтверджують його пояснення щодо надання усілякої підтримки та допомоги спадкодавцю.

До того ж розмір матеріальної допомоги, що надається спадкодавцю, не свідчить про свідоме умисне ухиляння від надання допомоги. Значення має тільки факт її надання або ненадання (свідомого, умисного ухиляння від її надання).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв'язку з викладеним, апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і винести у справі постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення від спадщини, відмовити.

Керуючись: ст.ст. 368, ст. 374, ст.376, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року - скасувати і прийняти у справі постанову, якою у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Другої Одеської нотаріальної контори - Маслова Марія В'ячеславівна про усунення від спадщини - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 травня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк