Постанова

Іменем України

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 553/4109/14-ц

провадження № 61-13399св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 09 січня 2018 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Дорош А. І., Карпушина Г. Л., у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з 26 серпня 2014 року.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 серпня 2014 року по 03 листопада 2014 року у розмірі 23 516 грн 77 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами.

Заяву мотивовано тим, що 07 грудня 2017 року на номер стільникового зв'язку ОСОБА_4, надійшло смс-повідомлення про те, що в той час, коли він перебував у відпустці, яка була трактована відповідачем як прогул, на його посаді перебувала інша особа. Таким чином, при ухваленні рішення апеляційний суд не мав можливості врахувати таку істотну обставину, як перебування на посаді позивача (начальника управління) іншої особи (ОСОБА_5.), який, в свою чергу, отримував заробітну плату за виконану роботу. Тому заявник вважає, що відбулось його незаконне переведення, що не може вважатись прогулом без поважних причин.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09 січня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив із того, що посилання ОСОБА_4 на те, що на час ухвалення рішення колегія суддів апеляційної інстанції не мала можливості врахувати цю істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, а він, як сторона справи, не знав про неї, є необґрунтованими та не відповідають вимогам статті 423 ЦПК України.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що Регіональним виробничим управлінням «Харківавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» під час відпустки позивача на його посаду за трудовим договором було прийнято іншу особу. Це було зроблено у спосіб, інший ніж заміщення посади. Як наслідок, позивача було позбавлено його посади, фактично відбулось його незаконне переведення, що не може вважатись прогулом без поважних причин.

Зазначена обставина є нововиявленою, яка може суттєво вплинути на вирішення справи і привести до іншого результату судового розгляду, проте не була врахована судом, бо він не мав можливості її врахувати під час розгляду справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною третьою статті 2 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо правомірності звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що позивач самовільно використав відпустку та не виходив на роботу з 01 липня 2014 року по 01 серпня 2014 року, що є прогулом без поважних причин.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» судам роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Крім того, із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01«Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 «Попов проти Молдови» (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що посилання ОСОБА_4 на те, що його відсутність на роботі у період з 01 липня 2014 року по 01 серпня 2014 року не є прогулом, оскільки його посадові обов'язки виконувались іншим працівником - ОСОБА_5, не спростовують висновків суду щодо встановлення факту прогулу, не стосуються предмета доказування та не є істотними обставинами, які можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядалось.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 09 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник