АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 року м. Одеса

справа №522/9396/16-ц

провадження №22-ц/785/3632/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Ващенко Л.М.,

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_2,

представник позивача-ОСОБА_3

відповідач- ОСОБА_4

представник відповідача-ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 листопада 2016 року у складі судді Бойчука А. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про повернення авансу.

Зазначав, що 01 липня 2013 року він домовився з ОСОБА_4 про купівлю належної відповідачу квартири №АДРЕСА_1 та у той же день передав йому 4 050 грн. та 2 000 доларів США в якості авансу, а останній власноруч написав розписку про отримання грошей.

Після отримання авансу відповідач висунув додаткові вимоги про компенсацію ним (позивачем) витрат на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та оплату податків.

Із зазначеними вимогами він не погодився та запропонував ОСОБА_4 повернути гроші.

Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено, що відповідач відмовляється повертати грошові кошти, позивач просив на підставі ст.ст.570, 1048,1212 ЦК України стягнути з ОСОБА_4 на його користь:

- грошові кошти в розмірі 50 403 грн., еквівалент 2000 доларів США, та 4050 грн., а всього неповернутий аванс в сумі 54 453 грн.;

-проценти за користування незаконно утриманими грошима за період з 01 липня 2013 року по 30 червня 2016 року в сумі 23 463,32 грн.;

-судові витрати в загальній сумі 2 279,17 грн.(а.с.2-3)

Справа розглянута у відсутності сторін.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеса від 17 листопада 2016 року

позовОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користьОСОБА_2 неповернутий аванс в сумі 54 453 грн., проценти за користування незаконно утриманими грошима в сумі 23 463 грн. та судові витрати в загальній сумі 2 279,17 грн. (а.с.35-36).

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана 01 липня 2013 рокуОСОБА_2 ОСОБА_4 грошова сума в розмірі 2 000 доларів США, та 4 050 грн. є авансом, яка підлягає поверненню позивачу на підставі ст.ст.635,570 ЦК України в сумі 54 453 грн. Ураховуючи те, що відповідач користувався чужими коштами, згідно із ст.625 ЦК України, з нього на користь позивача підлягає також стягненню сума нарахованої інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних в загальній сумі 23 463,32 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеса від 25 січня 2018 року заява представника відповідача ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с.101-102).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права (а.с.92-94).

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково взяв:

-до уваги копію розписки, не зважаючи на те, що оригінал розписки знищено через повернення коштів позивачу ще у 2013 році;

-за основу наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій за прострочення зобов'язання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_9 просить залишити її без задоволення з тих підстав, що оригінал розписки буде наданий для огляду в суді апеляційної інстанції, що розрахунок сум процентів за користування незаконно утриманими грошима ґрунтується на розмірах облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період (а.с.169-177).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та наданий позивачем оригінал розписки, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 з 26 березня 2012 року був власником квартири №АДРЕСА_1, яка відчужена ним ОСОБА_10 15 серпня 2013 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.179-180).

В червні 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 досягнута домовленість про купівлю-продаж зазначеної вище квартири.

Згідно розписки від 01 липня 2013 року ОСОБА_4 отримав відОСОБА_2 4 050 грн. та 2 000 доларів США в якості застави за квартиру АДРЕСА_1 , яку він мав намір продати (а.с.4, 218).

В суді апеляційної інстанції позивач надав для огляду оригінал розписки, до якої у представника відповідача зауважень не надійшло.

Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири №АДРЕСА_1 між сторонами укладений не був.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про повернення коштівОСОБА_2, крім іншого, обґрунтував свої вимоги положеннями ст. 1212 ЦК України, як на підставу повернення йому коштів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув увагу на помилковість посилання позивача на норми ст.1212 ЦК України, яка спірні правовідносини не регулює, хоча і правильно застосував ст.570 ЦК України.

Так, за змістом ч.1ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Разом з тим, підставою позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Таким чином, застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини, є виключною прерогативою суду.

Зміст позовуОСОБА_2 полягає у вимозі повернення грошових коштів, одержаних від нього відповідачем як попередню оплату в рахунок суми за основним договором, у зв'язку з тим, що зобов'язання не виконано (не укладено основний договір).

Спірні правовідносини регулюють положення ст. 570 ЦК України, якою належить керуватися при вирішенні спору.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, переданаОСОБА_2 відповідачу грошова сума в розмірі 52 340 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15 травня 2018 року становить 2 000 доларів США, та 4 050 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Нарахування процентів за користування авансом нормами закону не передбачено, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №679/2231/15-ц.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 779,17 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.(а.с.7,8).

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 листопада 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 52 340 грн., що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 15 травня 2018 року становить 2 000 доларів США, та 4 050 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2 279,17 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2018 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков