КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1047/18
Провадження № 2/552/580/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря Павленко Л.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Акціонерного товариства ОСОБА_4 ПриватБанк про визнання недійсним кредитного договору , суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним посилаючись на те, що 31 травня 2007 року між сторонами укладений кредитний договір № PLV0GK00000053, за умовами якого відповідач зобовязався надати позивачу кредитні кошти на купівлю квартири у розмірі 238 000 грн. терміном до 31 липня 2027 року. З метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору , 31.05.2007 року укладений договір іпотеки нерухомого майна, а саме АДРЕСА_1. Починаючи з 2014 року відповідач неодноразово звертався до суду про стягнення з позивача заборгованості по даному кредитному договору та звернення стягнення на предмет іпотеки, у послідуючому ці позови залишені без розгляду. 24 жовтня 2017 року позивач дізнався, що при зверненні до суду відповідачем надано копію кредитного договору № PLV0GK00000053 від 31.05.2007 року, в якому зазначено про надання кредиту у розмірі 39 200 доларів США та 8 400 доларів США на сплату страхових платежів. Даний договір не укладав та не підписував.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала пославшись на викладені в ній обставини та просила визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною , поновити строк звернення до суду та задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачем без поважних причин пропущений строк звернення до суду , оскільки позивачу з 31 травня 2007 року було відомо про укладений спірний кредитний договір у іноземній валюті. Просив відмовити у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 12 червня 2018 року зобовязано Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 банк «Приватбанк» надати суду оригінал кредитного договору № PLV0GK00000053 від 31 травня 2007 року, який укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» про надання коштів у розмірі 39 200 доларів США та 8 400 доларів США на сплату страхових платежів строком з 31 травня 2007 року по 31 травня 2027 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Статтею 207 ЦПК України встановлені вимоги до письмового правочину, а саме правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Перелік правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі визначений статтею 208 ЦК України, у тому числі і правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання недійсним кредитного договору, а отже предметом даного позову відповідно до позовної зави та наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача - є кредитний договір № PLV0GK00000053 від 31 травня 2007 року за умовами якого позивач отримав від відповідача кредитні кошти у розмірі 39 200 доларів США та 8 400 доларів США на сплату страхових платежів терміном з 31 травня 2007 року по 31 травня 2027 року.

Ухвалою суду від 12 червня 2018 року відповідач зобовязаний надати суду оригінал кредитного договору № PLV0GK00000053 від 31 травня 2007 року, який укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» про надання коштів у розмірі 39 200 доларів США та 8 400 доларів США на сплату страхових платежів строків з 31 травня 2007 року по 31 травня 2027 року.

На виконання ухвали суду, представником відповідача надано суду висновок службового розслідування від 02 березня 2017 року відповідно до якого прийнятими мірами встановити місце знаходження оригіналу кредитної угоди № PLV0GK00000053 від 31 травня 2007 року укладеної в доларах США не представилось можливим.

Ні позивачем , ні представником відповідача не надано суду оригіналу спірного договору чи другого примірнику, який відповідав би вимогам статті 628 ЦК України та містив оригінальні підписи сторін.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто, доказом можуть бути будь-які дані, в тому числі і договір банківського кредиту як письмовий доказ, на підставі якого суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача та заперечення відповідача.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач - як на підставу своїх заперечень, подавши суду відповідний оригінал договору банківського кредиту або ж його належним чином завірену копію, оскільки обовязок подання доказів покладається на сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини , що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 229 ЦПК України визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитись з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Статтею 235 ЦПК України передбачено, що письмові докази за клопотанням учасника справи оголошуються в судовому засіданні або предявляються йому. Учасники справи можуть надавати свої пояснення з приводу цих доказів або протоколу їх огляду.

Відповідно до ст. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК ( 1618-15 )) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК ( 1618-15 ).

Ні позивачем , ні представником відповідача , суду не надано оригіналу кредитного договору ( кредитної угоди) № PLV0GK00000053 від 31 травня 2007 року чи належним чином завіреної його копії з валютою кредитування долар США, про визнання якого недійсним звернувся позивач до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні не був досліджений оригінал кредитного договору № PLV0GK00000053 від 31 травня 2007 року , який укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 щодо отримання кредитних коштів у розмірі 39 200 доларів США та 8 400 доларів США на сплату страхових платежів, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, тому вказаний договір не може бути предметом позову, оскільки суду не надано належних доказів щодо його укладення .

Посилання сторін на копію договору , що знаходиться в матеріалах справи на а.с. 20-24 є неприйнятним, оскільки до позовної заяви надана копія договору про існування якого заперечує сам позивач.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» про визнання договорів припиненим позовні вимоги задоволено. Визнано припиненим договір іпотеки від 31 травня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» . Визнано припиненим договір іпотеки від 31 травня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним № 4676 у звязку з припиненням основного зобовязання за кредитним договором від 31.07.2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Полтавського області від 02 листопада 2017 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 серпня 2017 року скасоване. Ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» про визнання договорів припиненими відмовлено.

При розгляді даної справи, як у суді першої інстанції так і апеляційної, оригінал кредитного договору щодо отримання позивачем кредитних коштів у іноземній валюті не досліджувався, спір між сторонами в даній справі виник щодо визнання договорів припиненими, а саме кредитного договору № PLV0GK00000053 про надання ОСОБА_3 кредитних коштів на купівлю квартири в розмірі 238 000 грн. терміном до 31.07.2027 року та договору іпотеки від 31.05.2007 року нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним № 4676.

При розгляді даної справи досліджувались обставини отримання коштів ОСОБА_3, виконання ним зобовязань, а не сам факт укладення кредитного договору № PLV0GK00000053 у валюті , а тому дане рішення не може слугувати підтвердженням чи спростуванням укладення між сторонами кредитного договору № PLV0GK00000053 від 31 травня 2007 року в іноземній валюті, у формі , що відповідає вимогам ч.1ст. 1055 ЦК України.

Таким чином, оскільки відсутній оригінал кредитного договору № PLV0GK00000053 від 31.05.2007 року щодо надання кредитних коштів у розмірі 47 600 доларів США, тому суд позбавлений можливості дослідити його в судовому засіданні.

В силу норм ст. 215 ЦК України може бути визнано недійсним лише вчинений правочин.

Оскільки позивачем не було доведено належними доказами сам факт вчинення правочину, тобто, укладення кредитного договору № PLV0GK00000053 від 31.05.2007 року у валюті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору № PLV0GK00000053 від 31.05.2007 року у валютінедійсним є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Що стосується пропуску позивачем строку звернення до суду, то вирішуючи дане питання суд виходить з наступного.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що 31 травня 2007 року укладений договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним № 4676 та відповідно умов якого позивач передав в іпотеку відповідачу нерухоме майно , а саме АДРЕСА_3 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 31 травня 2007 року № PLV0GK00000053.

Згідно п.33.2 даного договору, договором іпотеки забезпечується виконання зобовязань іпотекодавця за кредитним договором від 31 травня 2007 року № PLV0GK00000053, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем по поверненню кредиту, наданого у вигляді проста кредитна лінія в сумі 47 600 доларів США на строк з 31 травня 2007 року по 31 травня 2027 року включно.

Договір підписаний позивачем ОСОБА_3, що визнано та не заперечувалось у судовому засіданні представником позивача.

З часу укладення договору іпотеки, ОСОБА_3 не звертався до суду з приводу визнання його чи окремих положень недійсними.

Дії нотаріуса щодо зазначення в договорі іпотеки кредитного договору в іноземній валюті також не оскаржувались.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що договір іпотеки від 31 травня 2007 року укладений на виконання зобовязань щодо повернення позивачем кредиту у розмірі 47 600 доларів США, а тому посилання позивача у позовній заяві та представника позивача у судовому засіданні про необізнаність ОСОБА_3 щодо укладення між сторонами кредитного договору у розмірі 47 600 доларів США є неприйнятними та такими, що спростовуються матеріалами справи в їх сукупності.

Строк звернення позивача до суду з даним позовом відраховується з 31 травня 2007 року та відповідно до норми ст. 257 ЦК України складає три роки.

Таким чином, у судовому засіданні не встановлено, що позивачем ОСОБА_3 пропущено з поважних причин строк звернення до суду про визнання кредитного договору недійсним, а тому підстави для поновлення такого строку відсутні та як наслідок клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні наполягав на пропуск позивачем строку звернення до суду з неповажних причин.

Керуючись ст. ст. 215 ,1055 ЦК України, ст.ст. 10,12, 71, 76,77,81,229,235,263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Акціонерного товариства ОСОБА_4 ПриватБанк про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 (місце проживанням: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)

Відповідач: Акціонерне товариство ОСОБА_4 ПриватБанк (місце знаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ідентифікаційний код в ).

Повний текст рішення складений 22 серпня 2018 року.

Головуючий Ж.В. Кузіна