АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/5929/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року, постановлену у складі судді Кізюн Л.І. в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва у справі за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у справі № 118/2333/13-ц за поданням головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Судацького міського управління юстиції Автономної Республіки Крим про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась із заявою про відновлення втраченого судового провадження у справі №118/2333/13-ц за поданням головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Судацького міського управління юстиції Автономної Республіки Крим про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що розглядалось Судацьким міським судом АРК та апеляційним судом АРК у м. Феодосія.

Посилається на те, що 01 листопада 2013 року Судацьким міським судом АРК була постановлена ухвала, якою було задоволено подання головного державного виконавця відділу ДВС Судацького міського управління юстиції АРК про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1звернулась до апеляційного суду Автономної Республіки Крим з апеляційною скаргою.

14 березня 2014 року суддя судової палати у цивільних справах апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосія вирішуючи питання про відкриття провадження, винесла ухвалу про залишення без руху апеляційної скарги.

Наприкінці лютого 2014 року, тобто вже після того, як була подана апеляційна скарга, розпочалась окупація Автономної Республіки Крим Російською Федерацією і триває до даного часу.

06.05.2014 року Верховною Радою України був прийнятий Закон «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідно до ст. 12 якого - справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом десяти робочих днів з дня набрання ним чинності або з дня встановлення такої підсудності.

Заявник зазначає, що в порушення вимог вказаного Закону, апеляційний суд Автономної Республіки Крим у м. Феодосія не передав вказану справу за підсудністю та призначив розгляд справи на 13.05.2014 року.

За результатами розгляду була винесена ухвала від 13.05.2014 року, якою була скасована ухвала Судацького суду АРК від 01.11.2013 року та яка відповідно до вимог ч. 3 ст. 9 вище вказаного Закону є недійсною і не створює правових наслідків.

ОСОБА_1 з метою оформлення документів, що підтверджують громадянство України, а саме вклеювання фотографії до паспортного документу, що посвідчує досягнення 45-річного віку, виїжджала до м. Херсон.

В той час, коли вона поверталась до Автономної Республіки Крим додому, працівники прикордонного загону та митної служби, що здійснюють контроль в'їзду-виїзду на контрольному пункті в'їзду-виїзду, затримали її та вчиняли дії, що суперечать вимогам Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», повідомили про те, що їхня база свідчить про те, що їй заборонено виїзд за кордон, а тому вони не пропустять її до Автономної Республіки Крим і лише після п'яти годин очікування та неодноразових умовлянь про те, що на неї вдома чекають шестеро дітей, прикордонники пропустили ОСОБА_1 і вона поїхала додому.

Така ситуація призвела до того, що на даний час ОСОБА_1 не має можливості вільно перетнути контрольований пункт в'їзду-виїзду саме зі сторони, яку контролюють українські служби, хоча в цьому має нагальну необхідність з метою звернення до соціальних служб та медичних установ, побоюючись за своє здоров'я та життя, а також за те, що в разі, якщо вона здійснить виїзд на підконтрольну Україні територію, то знову матиме проблеми з тим, що їй заборонено виїзд за кордон, як те мотивують прикордонники та митники, хоча, фактично та юридично, такого виїзду не відбувається.

Таким чином, заявник вважає, що матеріали втраченого судового провадження усправі №118/2333/13-ц на даний час знаходяться в Судацькому міському суді АРК, тобто на окупованій Російською Федерацією території, але документів, що додаються до даної заяви, в тому числі, копій матеріалів виконавчого провадження, цілком достатньо для відновлення втраченого судового провадження повністю, що дасть можливість оскарження ухвали суду від 01.11.2013 року, з метою уникнення будь-яких негативних наслідків для заявника, які можуть виникнути у зв'язку з перетином кордону.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у відновленні втраченого судового провадження - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити - відновити втрачене судове провадження у справі № 118/2333/13-ц, що розглядалась Судацьким міським судом АР Крим та апеляційним судом АР Крим у м. Феодосія за поданням головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Судацького міського управління юстиції Автономної Республіки Крим про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що справа №118/2333/13-ц знаходиться в Судацькому міському суді АР Крим та не втрачена є необгрунтованим, оскільки органи правосуддя України на даний час не мають доступу до вказаної справи з причин, що від них не залежать, а як наслідок ОСОБА_1 не має можливості в інший спосіб відновити свої порушені права на підставі чинного в Україні законодавства, тому звернулася до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження з метою отримання можливості подальшого апеляційного оскарження ухвали Судацького міського суду АР Крим від 01.11.2013 року у встановленому чинним законодавством України порядку, чим і визначалась мета та необхідність відновлення втраченого судового провадження. Крім того, зазначає, що судом не зазначено про те, яких саме матеріалів недостатньо для точного відновлення втраченого судового провадження, оскільки заявником були надані копії всіх документів, що перебували в матеріалах виконавчого провадження та стали підставою звернення державного виконавця з поданням до суду про обмеження права боржника у виїзді за межі України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник ПАТ «МТБ Банк» заперечила проти апеляційної скарги.

Посилається на те, що ОСОБА_1 звернулась з вказаною заявою про відновлення втраченого судового провадження з метою подальшого скасування ухвали Судацького міського суду АР Крим від 01.11.2013 року, якою її тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України. При цьому у заяві, поданій до суду першої інстанції та у апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що матеріали судового провадження у справі № 118/233/13-ц не втрачені та на даний час знаходяться у Судацькому міському суді АР Крим. Таким чином, вимоги про відновлення втраченого судового провадження не підтверджені належними доказами.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернулась із заявою про відновлення втраченого судового провадження у справі №118/2333/13-ц за поданням головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Судацького міського управління юстиції Автономної Республіки Крим про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що розглядалось Судацьким міським судом АРК та апеляційним судом АРК у м. Феодосія.

Посилається на те, що 01 листопада 2013 року Судацьким міським судом АРК була постановлена ухвала, якою було задоволено подання головного державного виконавця відділу ДВС Судацького міського управління юстиції АРК про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1звернулась до апеляційного суду Автономної Республіки Крим з апеляційною скаргою.

14 березня 2014 року суддя судової палати у цивільних справах апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосія вирішуючи питання про відкриття провадження, винесла ухвалу про залишення без руху апеляційної скарги.

Наприкінці лютого 2014 року, тобто вже після того, як була подана апеляційна скарга, розпочалась окупація Автономної Республіки Крим Російською Федерацією і триває до даного часу.

06.05.2014 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідно до ст. 12 якого - справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом десяти робочих днів з дня набрання ним чинності або з дня встановлення такої підсудності.

Заявник зазначає, що в порушення вимог вказаного Закону, апеляційний суд Автономної Республіки Крим у м. Феодосія не передав вказану справу за підсудністю та призначив розгляд справи на 13.05.2014 року.

За результатами розгляду була винесена ухвала від 13.05.2014 року, якою була скасована ухвала Судацького суду АРК від 01.11.2013 року та яка відповідно до вимог ч. 3 ст. 9 вище вказаного Закону є недійсною і не створює правових наслідків.

ОСОБА_1 з метою оформлення документів, що підтверджують громадянство України, а саме вклеювання фотографії до паспортного документу, що посвідчує досягнення 45-річного віку, виїжджала до м. Херсон.

В той час, коли вона поверталась до Автономної Республіки Крим додому, працівники прикордонного загону та митної служби, що здійснюють контроль в'їзду-виїзду на контрольному пункті в'їзду-виїзду, затримали її та вчиняли дії, що суперечать вимогам Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», повідомили про те, що їхня база свідчить про те, що їй заборонено виїзд за кордон, а тому вони не пропустять її до Автономної Республіки Крим і лише після п'яти годин очікування та неодноразових умовлянь про те, що на неї вдома чекають шестеро дітей, прикордонники пропустили ОСОБА_1 і вона поїхала додому.

Така ситуація призвела до того, що на даний час ОСОБА_1 не має можливості вільно перетнути контрольований пункт в'їзду-виїзду саме зі сторони, яку контролюють українські служби, хоча в цьому має нагальну необхідність з метою звернення до соціальних служб та медичних установ, побоюючись за своє здоров'я та життя, а також за те, що в разі, якщо вона здійснить виїзд на підконтрольну Україні територію, то знову матиме проблеми з тим, що їй заборонено виїзд за кордон, як те мотивують прикордонники та митники, хоча, фактично та юридично, такого виїзду не відбувається.

Таким чином, заявник вважає, що матеріали втраченого судового провадження усправі №118/2333/13-ц на даний час знаходяться в Судацькому міському суді АРК, тобто на окупованій Російською Федерацією території, але документів, що додаються до даної заяви, в тому числі, копій матеріалів виконавчого провадження, цілком достатньо для відновлення втраченого судового провадження повністю, що дасть можливість оскарження ухвали суду від 01.11.2013 року, з метою уникнення будь-яких негативних наслідків для заявника, які можуть виникнути у зв'язку з перетином кордону.

Відмовляючи у відновленні втраченого судового провадження, суд першої інстанції виходив з того, що недостатньо зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого провадження повністю або частково, яких було б достатньо для вирішення відповідної цивільної справи.

З пояснень представника заявника встановлено, що станом на день розгляду справи матеріали судового провадження у справі №118/2333/13-ц не втрачені та на даний час знаходяться в Судацькому міському суді АР Крим. При цьому, представником заявника не надано доказів, які б підтверджували мету та необхідність відновлення такого судового провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, та забезпечення розгляду цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом м. Києва.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно ст. 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Особливістю судових рішень щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є те, що вони ухвалюються на стадіях виконання судових рішень і оскаржити їх одночасно з рішенням суду неможливо.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), або дія на нього неврегульованих аліментів, договірних чи інших невиконаних зобов'язань є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з ухиленням особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року, який діяв на момент розгляду даноїсправи, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідноч. 3 ст. 494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз'яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

Оскільки зпояснень представника заявника та матеріалів справи судом встановлено, що станом на день розгляду справи матеріали судового провадження у справі №118/2333/13-ц не втрачені та на даний час знаходяться в Судацькому міському суді АРК, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення втраченого судового провадження.

Доводи апеляційної скарги, що заявник звернулась до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження з метою отримання можливості подальшого апеляційного оскарження ухвали Судацького міського суду АР Крим від 01.11.2013 року, оскільки не має іншої можливості відновити свої порушені права, колегія суддів не приймає до уваги.

На виконання вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» апеляційний суд Автономної Республіки Крим у м. Феодосія не передав вказану справу для розгляду до суду, відповідно до встановленої цим Законом підсудності та розглянув апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Судацького міського суду АР Крим від 01.11.2013 року.

Після розгляду апеляційної скарги справа була повернута до Судацького міського суду АР Крим.

На день розгляду даної справи нормами ЦПК України не передбачено відновлення втраченого судового провадження у справах, які на даний час знаходяться у судах розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.