Справа № 486/66/17
Провадження № 2/486/19/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_7 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ ПриватБанк про визнання договору кредиту недійсним.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 09 серпня 2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №NKUCGA00000133. Відповідно до умов даного договору банк зобовязався надати йому кредит в розмірі 40 000,00 дол. США на придбання квартири та 4000,00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 08 серпня 2017 року. В зобовязання виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_8 09 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_8 надав в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1. 28 листопада 2007 року ОСОБА_8 помер. Правонаступниками померлого є треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до яких перейшли всі права та обовязки спадкодавця. Вважає, що даний кредитний договір був укладений з істотними порушеннями вимог ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а тому є недійсним. Зокрема зазначив, що оскільки кредит виданий в іноземній валюті, а предметом кредитного договору може бути лише гривня, то на ці правовідносини поширюється дія закону Про захист прав споживачів. При наданні кредиту в іноземній валюті працівники банку ввели його в оману щодо отримання ним найбільш вигідного для нього кредиту, не попередивши про імовірність настання валютних ризиків, не повідомили у письмовій формі про всі умови кредитування та не надали в повному обсязі інформацію про всі умови кредитування з коротким описом відмінностей між ними. Сам кредитний договір не містить порядку зміни договору, який врахував би інтереси споживача та умови і порядок припинення договору. Зазначеним договором відповідач в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час підвищувати проценту ставку, залишив за собою право в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту. Просив визнати зазначений кредитний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину односторонню реституцію, а саме: зобовязати відповідача повернути йому сплачені кошти по кредитному договору.

Відповідач надав заперечення, відповідно до якого зазначив, що підписанням кредитного договору позивач підтвердив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе, окрім того, підтвердив свою здатність виконувати умови договору. Про згоду позивача з умовами кредитного договору свідчить і те, що протягом певного часу останній належним чином виконував його умови та сплачував кредитні платежі. Внаслідок неналежного виконання умов договору, у позивача виникла заборгованість, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про її стягнення, в судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, чим також підтвердив факт отримання кредитних коштів, і жодних заперечень з приводу умов кредитування у нього не було. Вважає, що звертаючись з даним позовом до суду позивач намагається уникнути виконання взятих на нього зобовязань за кредитним договором. В звязязку з тим, що кредитний договір був укладений 09.08.2007 року, а з позовом ОСОБА_3 звернувся у грудні 2016 року просив застосувати позовну давність.

ІІ. Заяви та клопотання учасників справи.

17 березня 2017 року ОСОБА_3звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів та просив суд витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» розгорнуту довідку щодо нарахувань та сплаченим ним коштів по отриманому кредиту та розрахунок заборгованості за вказаним договором.

23 травня 2017 року ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення судової економічної експертизи.

06 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду від свого імені та від імені ОСОБА_3, як представник за дорученням та просила суд проводити розгляд справи без їх участі. Також просила суд вирішити питання про повернення коштів сплачених за експертизу в звязку з її не проведенням.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

24 січня 2017 року суддею Савіним О.І. було заявлено самовідвід у розгляді даної справи.

31 січня 2017 справу було прийнято до провадження суддею Франчук О.Д., відкрито провадження та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду від 17 березня 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено та зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати розгорнуту довідку щодо нарахувань та сплаченим ним коштів по отриманому кредиту №NKUCGA00000133 від 09.08.2007 року та розрахунок заборгованості за вказаним договором.

24 травня 2017 року клопотання ОСОБА_3 про призначення судової економічної експертизи було задоволено. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено.

Відповідно до повідомлення № 17-696/697 складеного 28.08.2017 року Одеським науково-дослідним інституту судових експертиз у звязку з ненаданням додаткових документів, необхідних для проведення експертизи та щодо уточнення експертного завдання, висновок судово-економічної експертизи надати неможливо.

27 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано листа з вимогою надати необхідні документи для проведення експертизи.

21 травня 2018 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області було зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати необхідні документи для проведення експертизи.

17 вересня 2018 року провадження у справі було поновлено.

27 вересня 2018 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області було повторно зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати необхідні документи для проведення експертизи.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, 02 серпня 2007 року ОСОБА_3 було надано кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк на картковий рахунок на суму 40 000 дол. США, з періодом використання 120 місяців та ставкою по кредиту 11.04 % та сплатою комісій 0,2% +1,5% одноразова комісія на придбання квартири.

В Анкеті-заяві зазначено, що позивач ОСОБА_3 ознайомився та згоден з умовами кредитування. Які були надані йому в письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив факт наданої йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а також його місце знаходження), а саме: мета для якої кредит може бути використаний, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі зобовязання позичальника, тип відсоткової ставки, суму на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту, і вартість послуг по оформленні договору (перелік всіх витрат повязаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням, і повернення, зокрема таких, як адміністративні витрати на страхування юридичне оформлення і таке інше), термін на який кредит може бути отриманий, варіанти повернення кредиту, враховуючи кількість платежів, їх частоту і обєми, можливість дострокового повернення кредиту і його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право та дані про те, від кого позичальник може отримати більш розгорнуту інформацію, переваги та недоліки схем кредитування (а.с .24 25).

Право на здійснення банківських операцій визначених частиною першою та пунктами 5-11 частиною 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надано ЗАТ КБ «ПриватБанк» Банківською ліцензією № 22 Національного банку України 04 грудня 2001 року (а.с. 26).

29 липня 2003 року Національним банком України надано ЗАТ КБ «ПриватБанк» дозвіл №22-2 на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с. а.с. 27 29).

ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором станом на 03.02.2009 року у сумі 38092,15 дол. США. В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги банку визнав у повному обсязі. 17 листопада 2007 року було ухвалено рішення, яким позовні вимоги банку було задоволено (а.с. 30 31).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №NKUCGA00000133 від 09.08.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3станом на 11.04.2017 року заборгованість ОСОБА_3 складає 38 375,01 дол. США. Останній платіж ОСОБА_3 за кредитним договором був здійснений 19 грудня 2016 року (а.с. 74 76).

V. Оцінка суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15, 23 цього Закону. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови визначені законодавством (частина четверта статті 11 Закону України Про захист прав споживачів у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Правочин, відповідно до вимог ст. 204 ЦК України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом.

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме ПАТ КБ «Приватбанк», при укладенні кредитного договору ознайомився з його умовами, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Підвищення курсу іноземної валюти не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Позивач при укладенні кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитися чи відмовитися від укладення договору. Окрім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мав можливість скористатися своїм правом, визначеним частиною шостою статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору), відповідно до якого споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, однак не зробив цього. Натомість підписав договір, отримав кредитні кошти та вносив кошти на його погашення.

Тобто договір сторонами виконувався. А відтак підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні.

Що стосується застосування позовної давності - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93,22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Позивач ОСОБА_3 не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами того факту, що не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Позовна заява про захист свого порушенного права від ОСОБА_3 надійшла до суду у січні 2017 року, тоді як кредитний договір укладено 09 серпня 2007 року, тобто поза межами строку встановленого статтею 257 ЦК країни, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

VІ. Розподіл судових витрат.

У своїй заяві від 06 грудня 2018 року представник позивача ОСОБА_4 просила суд повернути кошти сплачені позивачем за проведення судово-економічної експертизи.

Згідно акту № 17-696/697 здачі приймання висновку судового експерта, спеціаліста № 17-696/697 у цивільній справі № 486/66/17 позивачем наперед було сплачено 25 296, 00 коп. Ціна за проведення експертизи за 4 експертогодини складає 595,20 грн. А тому, решта 24700,80 грн. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 263, 264 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним, відмовити.

Зобов'язати Миколаївське відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз повернути ОСОБА_9 надмірно сплачені кошти за проведення експертизи у сумі 24700 (двадцять чотири тисячі сімсот) гривень 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_1