Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 753/14656/16-ц

провадження № 61-6484св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А. та касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у складі судді Трусової Т. О. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просила стягнути аліменти на сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною трьох років.

Позовна заява мотивована тим, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_7.

Зазначає, що син проживає з нею, з відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини та її як дружини, яка не працює, але здійснює догляд за дитиною. Просила позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 серпня 2016 року до досягнення дитиною - ОСОБА_8 трьох років.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що представник ОСОБА_4, діючи в межах наданих йому повноважень, визнав позов, що не суперечить закону. Крім того, інших осіб на утриманні відповідач не має.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року змінено в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь дитини та непрацездатної дружини.

Зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на дитину - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь непрацездатної дружини ОСОБА_3 з 1/4 до 1/20 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 не виконав покладеного на нього процесуальним законом обов'язку та не повідомив про наявність судових рішень на підставі яких з нього стягуються аліменти на двох дітей та його матір. Сукупний розмір стягнутих з відповідача аліментів перевищує максимальний розмір дозволених законодавством відрахувань із заробітної плати, у зв'язку із чим у ОСОБА_4 відсутня можливість забезпечити гідний спосіб життя особам, на користь яких із нього стягуються аліменти.

Судом також враховано вік дитини та те, що двоє дітей від першого шлюбу, на яких аліменти стягнуті раніше, є дітьми більш старшого віку, а тому потребують більшого утримання, необхідного для їх всебічного розвитку, ніж ОСОБА_8, якому виповнився один рік. Визначаючи розмір аліментів на дружину, суд врахував матеріальне становище платника аліментів, розмір його доходу, кількість осіб, що перебувають на його утриманні, в тому числі троє дітей, розмір допомоги, який отримує позивач, по догляду за дитиною.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі заявника, проте оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про права та обов'язки спільних з відповідачем двох дітей. Відповідач не повідомив суд про наявність судового рішення, за яким стягуються аліменти на дітей, оскільки у такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати буде перевищувати 70 відсотків, що суперечитиме положенням частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

Крім того, для визначення наявності у матері та дитини права на аліменти, суду слід встановити факт того, що подружжя проживає окремо. Позивач та відповідач проживають разом, а тому підстав для стягнення аліментів на дитину та дружину не має.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не брала участі у справі, суд не вирішував питання про її права та обов'язки. Посилання на те, що рішення суду першої інстанції в майбутньому може вплинути на розмір стягуваних аліментів на дітей, є безпідставним. Суд зобов'язаний врахувати наявність інших осіб, які перебувають на утриманні у платника, що було виконано судом першої інстанції. Посилання на положення Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним, оскільки він визначає порядок стягнення аліментів, а не встановлює їх розмір. Не зазначено обставин, за яких суд дійшов висновку про те, що діти дорослого віку потребують більшої матеріальної допомоги, ніж дитина, якій виповнився рік. Зменшення розміру аліментів суд апеляційної інстанції здійснив без належного обґрунтування.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 надіслала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_5, у яких просила залишити її без задоволення.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 23 травня 2018 року справу № 753/14656/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Суди встановили, що 20 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, у період якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_8.

Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Тлумачення положень частини другої статті 182 СК України свідчить, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Також установлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2013 року стягнуто аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на неповнолітню дочку - ОСОБА_9 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000, 00 грн починаючи з 23 липня 2013 року і до досягнення нею повноліття, а також на малолітнього сина - ОСОБА_10 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000, 00 грн починаючи з 23 липня 2013 року і до досягнення ним повноліття.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2013 року в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі скасовано, і ухвалено в цій частині нове.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на неповнолітню доньку - ОСОБА_9 та малолітнього сина - ОСОБА_10 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 липня 2013 року і до досягнення дітьми повнолітт.

Отже, ОСОБА_5 на підставі судового рішення отримує аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 Зазначене рішення суду не скасоване, набрало чинності, розмір визначено відповідно до закону.

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року з ОСОБА_4 на користь його матері - ОСОБА_11 стягнуто аліменти на утримання батьків у розмірі 1/4 частини його доходу, починаючи з 05 серпня 2016 року, довічно.

Відповідач, з якого присуджено сплату аліментів у відповідному розмірі, рішення суду першої інстанції у цій справі не оскаржив, отже, погодився з їх розміром на дитину та дружину. Зменшуючи розмір стягуваних аліментів, суд апеляційної інстанції помилково не звернув уваги на те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а саме, що у майбутньому ОСОБА_5 може отримати аліменти у меншому розмірі, ніж визначено судовим рішенням.

Також неправильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що відповідач не виконав свій процесуальний обов'язок щодо повідомлення про наявність інших осіб, які перебувають на його утриманні, оскільки норми ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення) та СК України не містили положень про такий обов'язок.

Відповідно до статті 27, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення) обов'язок сторони надавати докази кореспондується з його правом на вчинення таких дій. З урахуванням принципу диспозитивності, закріпленого у статті 11 ЦПК України (у редакцій, чинній на момент ухвалення рішення) особа, яка бере участь у справі, на власний розсуд розпоряджається своїми правами.

Крім того, безпідставним є і посилання суду апеляційної інстанції, при вирішенні позову про стягнення аліментів, на положення Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий Закон не регулює спірні правовідносини.

Установивши, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2017 року скасувати, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягаю.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В.І. Крат
В.П. Курило