ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Харків

Справа № 638/12068/16-ц

Провадження № 22-ц/818/1577/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1;

Відповідачі: Прокуратура Полтавської області, Державна казначейська служба України,

Третя особа: слідчий прокуратури Полтавської області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Прокуратури Полтавської області та Державної казначейської служби України на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року, ухваленого суддею Руднєвою О.О.,-

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 328 860, 00 грн на підставі статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Позовна заява мотивована тим, що у провадженні слідчого Прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 0000005 за частиною другою статті 372 Кримінального кодексу України відносно колишніх співробітників слідчого управління Міністерства внутрішніх справу України в Полтавській області, в якому його визнано потерпілим. Постановою слідчого Прокуратури Полтавської області від 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 незаконно відмовлено у задоволенні десяти клопотань, а постановою від 31 травня 2016 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях працівників СУ УМВСУ в Полтавській області складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Полтави від 04 липня 2016 року постанову про закриття кримінального провадження скасовано як незаконну. На переконання ОСОБА_1, зазначеними неправомірними діями та тривалою бездіяльністю слідчого Прокуратури Полтавської області, який протягом семи місяців не здійснював будь-яких процесуальних дій у кримінальному провадженні, йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 328 860, 00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 60 000, 00 грн. Додатковим рішенням цього суду від 01 лютого 2017 року стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у сумі 600, 00 грн.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2017 року стягнуто з Державної казначейської служби України на користь держави судовий збір у розмірі 600 грн.

Рішення суду першої інстанції від 21 грудня 2016 року мотивовано тим, що позивач надав відповідні докази на доведення тих обставин, що йому завдано моральну шкоду в результаті хвилювань й переживань, спричинених порушенням його права на неупереджене своєчасне справедливе досудове розслідування, а тому, враховуючи ступінь вини відповідача, суд вважав доведеним та обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди у 60 000, 00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Додатковим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року судові витрати прокуратури Полтавської області у розмірі 638 грн та Державної казначейської служби України у розмірі 638 грн - компенсовано за рахунок держави.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Не погоджуючись з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року, Прокуратура Полтавської області та Державна казначейська служба України звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Прокуратура Полтавської області зазначає, що висновки суду першої інстанції грунтуються на припущеннях та не входять до компетенції суду цивільної юрисдикції.

Судом не враховано, що тривалість кримінального провадження № 0000005 зумовлена, зокрема, поведінкою потерпілих, їх небажанням сприяти розслідуванню.

Під час розслідування слідчим прокуратури задоволено більше 30 клопотань позивача, які стосувались вивчення матеріалів кримінальної справи № 59300063 і проведення додаткового допиту свідків, проте судом у задоволенні відповідних клопотань було відмовлено.

Підкреслює, що порушень щодо розумності строків розслідування у кримінальному провадженні прокуратурою Полтавської області не допущено, разом з тим, визначення розумності строків за КПК України не входить до компетенції суду цивільної юрисдикції.

Всупереч ст. 61 ЦПК України суд безпідставно посилається на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова (справа №638/2752/14-ц) від 26.08.2014 року та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмайлов проти України», які не мають відношення до кримінального провадження № 0000005.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні задоволено вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою вже були предметом розгляду в іншій справі та були частково задоволені.

Крім того, позивачем не доведено, а судом не встановлено заподіяння моральної шкоди відповідачем, не мотивовано розрахунок шкоди.

Державна казначейська служба України посилається на відсутність доказів заподіяння моральних або фізичних страждань позивача, погіршення стану здоров'я, тощо.

Судом необґрунтовано визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 на апеляційні скарги відповідачів до апеляційної інстанції надано заперечення, в яких він просить про їх відхилення та залишення рішення районного суду без змін.

Заперечення мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційні скарги не спростовують фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи.

19 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з уточненою позовною заявою, яка не може бути прийнята та розглянута колегією суддів, оскільки частиною шостою статті 367 ЦПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Разом з тим, позивач не позбавлений можливості звернутися з цим позовом окремо до суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки висновки суду не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи. Суд вважав встановленими обставини, які не були доведені належними і допустими доказами, тому на підставі п.2,3 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 жовтня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 372 КК України.

31 травня 2016 року слідчим прокуратури Полтавської області було винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 04 липня 2016 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження від 31 травня 2016 року. Скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області молодшого радника юстиції ОСОБА_4. від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 15 жовтня 2013 року.

Постановою слідчого прокуратури Полтавської області від 08 квітня 2016 року в задоволенні клопотань ОСОБА_1 по кримінальному провадженню № 0000005 частково відмовлено.

Матеріали справи не містять відомостей про оскарження вказаної постанови або про її скасування.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду міста Полтави з заявами про відвід слідчого прокуратури Полтавської області ОСОБА_4. та прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_5. у кримінальному провадженні № 0000005.

Ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 21 листопада 2016 року заяви ОСОБА_1 про відвід слідчого прокуратури Полтавської області ОСОБА_4. та прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_5. у кримінальному провадженні № 0000005 було задоволено.

Однією з підстав висновків про неналежне виконання посадовими особами прокуратури своїх зобов'язань суд першої інстанції вважав постановлені ухвали слідчого судді від 21 листопада 2016 року про задоволення заяв ОСОБА_1 про відвід слідчого прокуратури Полтавської області ОСОБА_4. та прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_5. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що в ухвалах слідчого судді від 21 листопада 2016 року, які набрали законної сили, вказано, що причиною задоволення клопотань про відвід є саме бездіяльність посадових осіб при проведенні досудового розслідування.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції. У вказаних ухвалах зазначено, що звертаючись з заявою про відвід ОСОБА_1 посилався на те, що слідчим прокуратури Полтавської області ОСОБА_4. та прокурором прокуратури Полтавської області ОСОБА_5. неналежним чином розслідується кримінальне провадження та з цих підстав до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення щодо цих осіб.

Зі змісту вказаних ухвал вбачається, що відвід задоволено на підставі положень ст. 77 КПК України з метою виключення сумніву у неупередженості слідчого прокуратури Полтавської області ОСОБА_4. та прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_5. у кримінальному провадженні № 0000005, оскільки згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002664 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 382, ч. ст. 364 КК України за заявою ОСОБА_1 відносно слідчого ОСОБА_4. та прокурора ОСОБА_5. щодо невиконання ухвали суду та прийняття незаконних рішень. Отже, у вказаних ухвалах лише констатується внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вказаних порушень, а не про їх здійснення. Більш того, відомостей про результати досудового розслідування № 0002664 матеріали справи не містять.

Тобто відомості щодо незаконності дій слідчого та прокуратури - відсутні

Суд першої інстанції помилково посилався на те, що позивач надав відповідні докази на доведення тих обставин, що йому завдано моральну шкоду в результаті хвилювань й переживань, спричинених порушенням його права на неупереджене своєчасне справедливе досудове розслідування.

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, суд не дослідив зібрані у справі докази, вважав встановленими обставини, які не є предметом спору, не встановивши ті обставини, що є істотними для правомірного вирішення спору по суті, та як наслідок передчасно задовольнив позовні вимоги.

Враховуючи те, що у цій справі відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення частини шостої статті 1176 ЦК України.

За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли в результаті дій посадових осіб прокуратури Полтавської області щодо закриття кримінального провадження.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги щодо відшкодування моральної шкоди бездіяльністю відповідача, вважаючи процесуальні рішення слідчого прокуратури Полтавської області незаконними з огляду на їх скасування слідчим суддею.

Проте, зазначене не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки оскарження ОСОБА_1 процесуальних рішень слідчого є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування (слідчим, прокурором), оскарження їх до суду ОСОБА_1 в порядку вимог КПК України не може свідчити про порушення прав останнього, оскільки таким чином реалізовувалися конституційне право на доступ до правосуддя.

Матеріали справи не містять доказів про те, що посадовими особами органу прокуратури вчинено будь-які протиправні дії стосовно ОСОБА_1 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005.

Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог ст. 308 КПК України так і судових рішень щодо недотримання слідчим, прокурором розумних строків, і якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обовязків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005, яке ще триває, та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Тому доводи позовної заяви про те, що постановами органу досудового розслідування та тривалим проведенням цього досудового розслідування порушені його права, не підтверджуються наданими сторонами доказами.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв'язку з процесуальними рішеннями відповідача, тому правові підстави, передбачені статтями 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Системно аналізуючи норми права у взаємозв'язку з встановленими обставинами у справі колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів на підтвердження обставин якими саме діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати понесені Державною казначейською службою України згідно платіжного длручення №128 від 21 лютого 2017 року та Прокуратурою Полтавської області згідно платіжного доручення №201 від 24 лютого 2017 року слід компенсувати за рахунок держави кожному з них в сумі 638 грн .

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Прокуратури Полтавської області - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року - скасувати та ухвалити нове. У задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати в сумі 638 грн понесені Державною казначейською службою України згідно платіжного длручення №128 від 21 лютого 2017 року та Прокуратурою Полтавської області згідно платіжного доручення №201 від 24 лютого 2017 року компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 11 грудня 2018 року