Провадження №2/200/3389/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 04.01.2018 року було укладено договір позики. Відповідно до договору ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч) гривень, які зобовязалася повернути до 01.07.2018 року, що виразилось у вигляді складання розписки. Дотепер відповідач свої зобовязання по договору не виконала. Тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн. та понесені витрати по справі.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Відповідачеві було запропоновано надати відзив на позов в пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але від нього відзиву на позов не надійшло.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 04.01.2018 року позивач позичив відповідачеві грошову суму у розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується власноручно написаною розпискою куріпки В.Г..

Згідно боргової розписки від 04.01.2018 року строк повернення грошових коштів встановлений до 01.07.2018 року.

На теперішній час ОСОБА_2 свої зобовязання по договору не виконала.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Частина 1 ст. 1049 ЦК України визначає, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів (Правова позиція ВСУ у справі №6-1967цс15).

Судом встановлено, що розписка від 04.01.2018 року містить умову про отримання грошових коштів у борг, дату отримання коштів та дату повернення коштів.

Отже, зазначена розписка є належним доказом, що підтверджує боргове зобов'язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Після закінчення строку повернення суми боргу, відповідач борг не повернув, чим порушив умови договору. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім цього на підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача оплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2500 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 було укладено договір надання правової (адвокатської допомоги) від 01.07.2018 р. Згідно умов договору Адвокат надає послуги зі стягнення заборгованості з Відповідача, за що отримує гонорар у розмірі 2500,00 гривень.

Однак, на підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги не було надано жодних належних та допустимих доказів, окрім договору, зокрема, квитанції та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як того вимагає ст. 137 ЦПК України.

Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на правову допомогу немає, а тому у цій частині позову повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. 2, 5, 12, 81, 141, 263, 265, 280-289 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЕ 484357, виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 11 січня 1997 року, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії АН 272786 виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВСУ в Дніпропетровській області 17.09.1998р.; РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ж/м Тополя-2АДРЕСА_2) грошову суму у загальному розмірі 20 704 грн. 80 коп. (двадцять тисяч сімсот чотири гривні 80 копійок), з яких: основана сума боргу 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень, сплачена сума судового збору 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва