Єдиний унікальний номер 226/1304/17 Номер провадження 22-ц/775/547/2018

Номер провадження 22-ц/775/547/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: О.А. Мірути.,ОСОБА_1.,

секретар Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області матеріали цивільної справи № 226/1304/17,

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року,

(суддя Петунін І.В. рішення ухвалене 12 січня 2018 року в приміщенні Димитровського міського суду Донецької області),

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що 11.11.2008 року між ним та відповідачем укладений договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїх зобовязань належним чином не виконав і не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору і станом на 30.06.2017 року має заборгованість у сумі 67024,18 грн. з яких:

-заборгованість за кредитом 3742,35 грн.,

-заборгованість за процентами 55952,11 грн.

-нарахована комісія 3900,0 грн.,

-заборгованість по штрафам 3429,72 грн.

Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судовий збір у сумі 1600,00 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2М, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» всього 62 067 грн. та судовий збір у сумі 1481 грн.68 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає,що судом першої інстанції порушені та неправильно застосовані норми матеріального права. Просив рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року скасувати, у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що:

- суд першої інстанції прийняв рішення на підставі копії договору, яка завірена не належним чином та не дозволяє встановити суть тексту та дати цього договору;відсутність оригіналу вказаного договору а також відсутність передання будь- яких коштів вказує на факт не укладання кредитного договору, та як слідство відсутність правових підстав для стягнення заборгованості;

- не згоден з розрахунком процентів за користування коштами, а саме вважає, що Банк не має права збільшувати відсотки в одностороннєму порядку.

Представник позивача у судове засідання не зявився,про час дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.148-150).

Відповідач у судове засідання не зявився,надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.140).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є у тому числі, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з такого.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Судом першої інстанції встановлено,що 11 листопада 2008 року між сторонами по справі був укладений Договір про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підтверджується анкетою-заявою позивача від 08.11.2008р., підписаною як позивачем так і відповідачем та наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-14).

При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с.8).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив положень ст. ст.1054 ЦК України, відповідно до якої за кредитним договором фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Невиконання грошового зобовязання за відсутністю коштів у боржника в силу ст.625 ЦК України не звільняє його від відповідальності.

Неповерненням отриманого кредиту з відсотками в обумовлений строк відповідач порушив в односторонньому порядку зобовязання, що випливають з умов кредитного договору, що є недопустимим.

Відповідно до ст.ст.549, 612, 625, 1054 ЦК України, відповідач на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням процентів, розмір яких встановлено договором та суму штрафів.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

При порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 8).

Суд першої інстанції також встановив, що відповідачем не виконувались умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 30.06.2017 року загальна заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем становить 67067,90 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 3742,35 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 55952,11 грн., заборгованість за комісією 3400,00 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., Враховуючи строк позовної давності, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача процентів з розрахунку: 55952,11-1276,56) де сума 1276,56 грн. це проценти накопичувальним підсумком.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у сумі 3742,35 грн., заборгованість за комісією у сумі 3400,00 грн., штрафу (фіксована частина) 250 грн., є законним та обгрунтованим.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі копії договору, яка завірена не належним чином та не дозволяє встановити суть тексту та дати цього договору;відсутність оригіналу вказаного договору а також відсутність передання будь- яких коштів вказує на факт не укладання кредитного договору, та як слідство відсутність правових підстав для стягнення заборгованості;

Апеляційна скарга у цій частині не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1054 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 11.11. 2008 року відповідач своїм підписом погодився з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.7,8).

Як вбачається з виписки про рух коштів відповідача за період з 01.11.2008 року по 19.10.2017 року, ОСОБА_2 частково сплачував заборгованість за договором.

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що зазначений договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, відповідач підписав заяву-анкету, згідно якої ознайомлений з умовами надання банківських послуг, згоден з тим, що підписана ним заява-анкета разом із пам'яткою та правилами надання банківських послуг, тарифами є договором про надання банківських послуг між ним та банком, та у відповідності до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року зазначений правочин не є нікчемним.

Тому доводи апеляційної скарги щодо неукладання правочину не ґрунтуються на законі. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 11.11. 2008 року, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також посилається на те, що не згоден з розрахунком процентів за користування коштами, а саме вважає, що Банк не має права збільшувати відсотки в одностороннєму порядку.

Апеляційна скарга у цій частині підлягає задоволенню з такого.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно із ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув аги на те, що встановлена відповідачу процентна ставка за користування кредитними коштами, виходячи зі змісту ст. 1056-1 ЦК України, змісту Умов та правил надання банківських послуг не є змінюваною процентною ставкою, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору про надання банківських послуг, не містять порядку розрахунку змінюваної процентної ставки, погодженого сторонами індексу, які дозволяють точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом дії кредитного договору, ними не визначено максимального розміру збільшення процентної ставки.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно із п. 5.3 Умов банк має право здійснювати зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що Умовами та правилами надання банківських послуг, які є частиною договору про надання банківських послуг, укладеного між сторонами, передбачений певний порядок зміни тарифів, зокрема, процентів за користування кредитними коштами, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки.

З цих підстав, приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції невірно розрахував суму заборгованості.

Апеляційним судом встановлено, що з 1 березня 2014 року діяла наступна формула нарахування відсотків на поточну заборгованість: (N+A)*M/365*(2 або 1)*Y=Z; N поточне тіло кредиту, використане клієнтом до підвищення відсоткової ставки; А нараховані відсотки (в попередньому місяці); М відсоткова ставка; 365 кількість днів у році; 2 або 1 коефіцієнт відсоткової ставки; 1 застосовується у разі належного виконання зобовязання; 2 підвищення відсоткової ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; Y кількість днів. Нарахування відсотків на прострочену заборгованість: (N+A)*M/365*2*Y=Z; N прострочене тіло кредиту; А виставлені до сплати та не погашені відсотки станом на перше число попереднього місяця; М відсоткова ставка; 365 кількість днів у році; 2 коефіцієнт підвищення відсоткової ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; Y кількість днів.

Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що проценти на поточну та прострочену заборгованості нараховано до 01.09.2014 року у розмірі 30%, що обумовлено договором між сторонами. З 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року застосовано ставку 34,80% річних, з 1 квітня 2015 року застосовано ставку 43,20%, що більше від обумовленої договором процентної ставки. Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірах 34,80% та 43,20% не надано, нарахована сума процентів з урахуванням встановленої судом першої інстанції заборгованості за тілом кредиту, сума заборгованості по процентам підлягає стягненню, виходячи із обумовленої договором ставки 30%, де

- період (з урахуванням строку позовної давності, яку примінив суд першої інстанції й рішення суду у цій частині не оскаржується) з 02.08.2014 року по 30.06.2017 року;

- заборгованість 3742,35 грн.; - % - 30 річних;

Підлягає стягненню сума у розмірі 3272,76 грн.

Виходячи з наведеного,розглядаючи справу в межах апеляційних вимог, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості по процентам, та стягнення судового збору необхідно скасувати, стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за кредитним договором б/н від 11.11.2008 року станом на 30.06.2017 року у сумі 3272( три тисячі двісті сімдесят дві) грн.76 коп.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір в сумі 1600 грн.

Відповідно до частин 1, статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи із часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», положень зазначених норм процесуального права та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 254( двісті пятдесят чотири) грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367,368,374,376,382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року, задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, щодо стягнення заборгованості по процентам, та стягнення судового збору, скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 у частині стягнення заборгованості по процентам за кредитним договором б/н від 11.11.2008 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за кредитним договором б/н від 11.11.2008 року станом на 30. 06.2017 року у сумі 3272( три тисячі двісті сімдесят дві) грн.76 коп., судові витрати у сумі 254( двісті пятдесят чотири) грн. 60 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Головуючий: Л.О.Груіцька

Судді: О.А.ОСОБА_4ОСОБА_1