Справа № 464/1704/18
пр.№ 2/464/927/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2018 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 25 356,24 грн. та моральної шкоди в розмірі 25 000 грн. Обґрунтовує позов тим, що приблизно з вересня 2000 року її родич ОСОБА_6 проживав у її квартирі № 48 в будинку № 44 на вул. Володимира Великого у м. Львові, харчувався та одягався за її рахунок, користувався комунальними та побутовими вигодами. З вдячності за надання такого утримання, ОСОБА_6 19 липня 2001 року уклав із нею договір довічного утримання, яким передав квартиру № 1 в будинку № 121 на вул. І.Франка у м. Львові у власність позивача, остання в свою чергу зобов"язувалась надавати ОСОБА_6 довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. В період з 2006 по 2010 роки позивач провела у квартирі АДРЕСА_1 капітальні ремонтні роботи, зокрема, замовила документацію на газифікацію квартири, проклала внутрішні трудопроводи, здійснила оплату за проведення газу, придбала опалювальний котел, купила та встановила вхідні двері, ванну, замінила три вікна, зробила косметичний ремонт, відмостку навколо будинку, загалом позивач витратила 18 000 грн. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2011 у справі № 2-1440/11 договір довічного утримання між позивачем та ОСОБА_6 розірвано, ОСОБА_6 повернуто право власності на квартиру. При цьому, питання про відшкодування позивачу витрат не вирішувалось, але в усній розмові ОСОБА_6 пообіцяв позивачу відшкодувати усі понесені нею витрати на ремонт та газифікацію житла. У 2012 році після одруження ОСОБА_6 з відповідачкою ОСОБА_4 позивач намагалась отримати кошти, понесені нею на приведення квартири АДРЕСА_1 у придатний стан. ОСОБА_6 зі своєю дружиною обіцяли їй відшкодувати усі понесені витрати на ремонтні роботи. У 2016 році позивачка виявила, що з її квартири зникли особисті речі, з приводу крадіжки вона звернулась до правоохоронних органів і повідомила, що до подій зникнення її речей причетний ОСОБА_6 17.07.2016 ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, яку відповідач миттєво оформила на своє ім"я, не закликаючи до прийняття спадщини дитину ОСОБА_6 від першого шлюбу, і вказану квартиру № 1 на вул. І. Франка, 121 у м. Львові відповідач продала. Вважає, що до відповідача як спадкоємиці переходить обов"язок відшкодувати майнову шкоду, яка завдана спадкодавцем. Наполягає, що ОСОБА_6 визнавав наявність боргу, погоджувався повернути ОСОБА_2 кошти, витрачені нею на капітальне покращення житла. Оскільки сума боргу, які позивач витратила на приведення квартири у належний та житловий стан успадковані відповідачем є доведеною і становить 9945 грн., тому просить примусово стягнути ці кошти, а також стягнути 3% на суму боргу з жовтня 2011року по 28.03.2018 в розмірі 1937 грн. та інфляційні витрати на суму боргу з жовтня 2011 року по 28.03.2018 в розмірі 13 473,34 грн. Крім того, вважає, що внаслідок дій відповідача позивачу завдана моральна шкода, яку оцінює в розмірі 25 000 грн., просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 08.05.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 08.05.2018 клопотання про витребування доказів задоволено, витребовано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7Я копії договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2, рішення про державну реєстрацію прав покупців № 33456319 від 17.01.2017.

Ухвалою від 27.07.2018 клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов заперечили, надали аналогічні пояснення, наведені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено судом, 19.07.2001 року укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_6 передав у приватну власність позивача ОСОБА_2 належну йому квартиру № 1 в будинку № 121 на вул. І. Франка у м. Львові. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 30.07.2001 за ОСОБА_2 зареєстровано квартиру № 1 в будинку № 121 на вул. І. Франка у м. Львові.(а.с.11,12)

Встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2011 розірвано договір довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 від 19.07.2001. Рішення ОСОБА_2 не оскаржувалось та набрало законної сили. (а.с.27-29)

З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 24.04.2012 відповідач уклала шлюб з ОСОБА_6 (а.с.57)

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_6 помер 16.07.2016. (а.с.56)

Судом з'ясовано, що відповідач спадщину після смерті чоловіка прийняла, на час розгляду справи успадкована відповідачем квартира № 1 на вул. І. Франка, 121 у м. Львові відчужена.

У відповідності до глави 84 Цивільного кодексу України визначено загальні положення спадкування, зокрема відповідно до ст. 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1231 ЦК України визначено, що до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

У відповідності до ст. 22 ЦК України відносить до збитків: 1). втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи представника позивача та позивача про те, що позивач вкладала особисті кошти у приведення квартири АДРЕСА_1 протягом 2006-2010 років у належний стан не заслуговують на увагу суду, є непереконливими і не доведеними. Покликання позивача на існування усних домовленостей з ОСОБА_6 стосовно повернення коштів є голослівним, не підтверджено належними та достатніми доказами.

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 показала, що проживає у будинку по вул.І.Франка, 121 у м.Львові з 1956 року, знайома зі всіма сусідами, в тому числі з позивачем. Показала, що після смерті дружини, ОСОБА_6 деякий час проживав у позивача, а у квартирі № 1 проживала квартирант. Вказала, що ОСОБА_6 повернувся у свою квартиру, проживав сам, скаржився, що ним позивач не опікувалась.

Свідок ОСОБА_9 показав в судовому засіданні, що у 2012 році проводив ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_1 на прохання ОСОБА_6, які полягали у заміні системи опалення котла "Данко" на новий двухфункійний котел, у встановленні санвузла, заміні старої сталевої ванни на нову, заміні каналізації, облицювальної плитки. Всі роботи проводились у 2012 -2013 роках за особисті кошти ОСОБА_6

Таким чином, судом встановлено, що поліпшення майна - ремонт у квартирі АДРЕСА_1 здійснено в 2012 -2013 роках, належних доказів на підвердження вимог ОСОБА_2 не надано, тобто позивач не довела своїх вимог, що є її процесуальним обов'язком.

В силу приписів ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав а обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до рішення Євро пейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даного спору суд не бере до уваги доводи позивача про визнання боргу ОСОБА_6, а в подальшому відповідачем, розцінює їх надуманими. Тому у позовних вимогах, заявлених до спадкоємця ОСОБА_4 про відшкодування витрат, 3% річних та інфляційних витрат слід відмовити.

В решті позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд також відмовляє.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів про те, що квартира ОСОБА_6 потребувала капітального ремонту і такий був проведений за кошти позивача, не доведено існування договірних зобов"язань, про нанесення позивачу майнової шкоди (збитків), яка б могла виникнути внаслідок дій відповідача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 6,7, 22,23, 1167, 1216, 1231, 1232 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 10, 12, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283, 289 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: м.Львів, ву.В.Великого, 44 кв.48, ІПН-.

Відповідач: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.08.2018.

Суддя: О.Ю.Горбань