Дата документу 13.11.2018 Справа № 331/973/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№331/973/15 Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
№ 22-ц/807/145/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із вказаним позовом, який згодом уточнило та обґрунтовувало тим, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», (далі - ПАТ «Сведбанк») та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») було укладено Договір факторингу.

Також 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи) було укладено Договір факторингу.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 06.10.2008 року №0703/1008/45-184, згідно якого позичальником є ОСОБА_3.

06.10.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №0703/1008/45-184, з подальшим внесенням змін та доповнень.

Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у сумі 80 000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 80 000 доларів США.

В свою чергу, відповідач, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 09.03.2016 року має прострочену заборгованість:

по відсотках - 42 972,21 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1 138 640,23 грн.,

пеня - 148 713,08 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 3 605 997,87 грн.

Проте, посилаючись на вимоги ст.ст. 258, 266 ЦК України, позивач зазначає розмір пені - 1 865 946,71 грн..

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 06.10.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 уклали договір поруки № 0703/1008/45-184-Р-1.

Також, 06.10.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_5 уклали договір поруки № 0703/1008/45-184-Р-2.

І, також, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника, 06.10.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_6 уклали договір поруки №0703/1008/45-184-Р-3.

Відповідно до умов договорів поруки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 як поручителі поручаються за виконання ОСОБА_3 обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 612 433,07 грн., з яких заборгованість по відсотках - 1 138 640,23 грн. пеня - 3 605 997,87 грн. та судовий збір у сумі 3 654 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у сумі 3 004 586,94 грн., а саме:

по відсотках - 1 138 640,23 грн.;

пеня - 1 865 946,71 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у сумі 3 654 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені та відсотків.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи, але до суду не з'явилися.

Відповідач не повідомив про причини неявки, а його представник посилався на відсутність у м. Запоріжжі.

Позивач просив розглянути справу у його відсутність.

Частиною 1 ст. 43 ЦПК України визначені права осіб, які беруть участь у справі, і цими правами сторона розпоряджається на власний розсуд (самостійно або через представника).

Ані позивач, ані його представник не надали доказів поважності причин неявки, виїзд представника відповідача за кордон, на який він посилається, не мотивований поважними причинами, як і неявка самого відповідача .

Відтак, не з'явившись до суду, позивач та відповідач на власний розсуд реалізували своє право щодо участі у апеляційному розгляді справи та судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи за таких обставин.

Заслухавши доповідача, вислухавши думку учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не повною мірою відповідає таким вимогам. Так, із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором та судового збору, отже в цій частині переглядається колегією суддів.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 жовтня 2008 року між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США зі сплатою 11,9 % річних на строк до 06 жовтня 2038 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 06 жовтня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено окремі договори поруки, відповідно до умов яких останні поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до пункту 2 вказаних договорів поруки поручителі і боржник відповідають як солідарні боржники.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яку банк просив стягнути з відповідача, звернувшись до суду з позовом у вересні 2011 року.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ "Сведбанк" суму боргу за кредитним договором станом на 27 вересня 2011 року у сумі 747 252,46 грн, пеню у розмірі 73 173,49 грн.

Однак вказане судове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року не виконано, тому позивач знову звернувся до суду з цим позовом - 06 лютого 2015 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 09 березня 2016 року за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 3 605 997,87 грн., з яких: відсотки у розмірі 1 138 640,23 грн. і пеня у сумі 1 865 946,71 грн.

Внаслідок укладених 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" і ТОВ "ФК "Вектор Плюс", а також 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" і ТОВ "Кредитні ініціативи" договорів факторингу позивач набув права вимоги за вказаними вище кредитним договором та договорами поруки.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно обрахував пеню в іноземній валюті, оскільки законним платіжним засобом на всій території України є гривня, в якій і має бути виконане грошове зобов'язання.

Крім того в провадженні судів знаходиться справа, предметом якої є звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення кредитної заборгованості за вказаним вище кредитним договором, проте вказані обставини суд не врахував. Оскільки у кредитному зобов'язанні відбулася заміна кредитора без згоди та повідомлення боржника, а ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" не зверталися до виконавчої служби щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, то позичальник був позбавлений можливості виконати це рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 1.1 банк надав позичальнику кредит на строк з 06 жовтня 2008 року до 06 жовтня 2038 року.

Судом першої інстанції установлено, що 13 січня 2011 року ПАТ "Сведбанк" направило позичальнику та поручителям повідомлення про зміну умов кредитного договору, яким визначило, що строк виконання своїх зобов'язань у повному обсязі настає на тридцятий календарний день з 13 січня 2011 року.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 року встановлено, що умови кредитного договору змінені та обов'язок відповідача погасити у повному обсязі заборгованість настав 14 лютого 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є виключно проценти та пеня, нараховані після дати, станом на яку була стягнута заборгованість відповідача заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2011 року.

У цій справі, відповідач оскаржує рішення судів лише в частині задоволення позову про стягнення з відповідача процентів та пені.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Разом з тим право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, тому після 14 лютого 2011 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Таким чином позов у цій частині позовних вимог не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню за період з січня 2012 року до березня 2016 року.

Заперечуючи в цій частині вимог, відповідач посилався на те, що пеня обрахована неправильно, розрахунок здійснений з нарахуванням пені у доларах США, та застосована подвійна облікова ставка НБУ, яка не передбачена чинним законодавством для іноземної валюти.

Досліджуючи доводи відповідача в цій частині, судова колегія враховує наступне.

У розрахунку, наданому позивачем до обґрунтування позову (а.с. 73 т. 1) пеня нарахована у розмірі 25750, 54 доларів США. яка в переводі на національну валюту становила 405560,37 грн.

Такий позов був поданий у лютому 2015 року.

Лише у травні 2016 року позивач уточнив свої вимоги та збільшив розмір нарахування пені до 3 605 997, 87 гр. (а.с.203 т. 1)

Розрахунок пені так само здійснений у доларах США та визначений розмір пені дорівнював 70420,71 доларів США.

При апеляційному розгляді станом на 15.11.2016 року (а.с. 82 т. 2) позивач знов змінив розрахунок пені, визначивши її у 1865946, 71 гр.

Тож на час ухвалення оскаржуваного судового рішення позивачем не було переконливо доведено ані розмір заборгованості по пені, ані правильність її нарахування з урахуванням умов укладеного між сторонами договору, зокрема п. 8.1. Кредитного договору, за яким пеня визначається розміром подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З матеріалів справи не вбачається щоб позивач заявляв позов на зазначену суму з обґрунтуванням наданого ним розрахунку.

Крім того, незважаючи на те, що у Постанові Верховного Суду від 8 серпня 2018 року про скасування ухвали апеляційного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року йшлося про необхідність перевірки доводів відповідача щодо неправильності нарахування процентів, позивач не надав відповідних обґрунтувань власних розрахунків та причин зміни як методики розрахунків так і суми нарахованої пені, а обмежився заявою про розгляд справи у відсутності його представника.

Натомість частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення пені, а відтак вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені та процентів за користування кредитними коштами.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити..

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року у цій справі в частині стягнення грошових сум з ОСОБА_3 скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором по сплаті пені та відсотків - відмовити.

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков