Номер провадження: 22-ц/785/571/18
Номер справи місцевого суду: 523/8749/15-ц
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2018 року м. Одеса

Справа № 523/8749/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова Анастасія Олексіївна,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - 1) ОСОБА_6, 2) публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Малиновського О.М. 29 вересня 2015 року о 12 годині 08 хвилині в м. Одеса,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив зняти арешт з квартири № АДРЕСА_1, накладений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О..

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що 25.07.2008 р. квартира № АДРЕСА_1 ОСОБА_7 була продана ОСОБА_6, яка в свою чергу, в той же день уклала з ПАТ «ОТП Банк» договір іпотеки, за умовами якого передала вищевказану квартиру в іпотеку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2011 р. позовні вимоги неповнолітнього ОСОБА_8, в інтересах якого виступав він, як законний представник, були задоволені. Визнано недійсними розпорядження органу приватизації та договори дарування і купівлі-продажу зазначеної квартири. В наступному йому стало відомо, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О. на квартиру було накладено заборону на відчуження об'єкту, що є перешкодою в реалізації його прав та прав його сина на квартиру.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2017 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 25.07.2008 р. ОСОБА_7 продав ОСОБА_6 квартиру № АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О., реєстровий № 2106 (а. с. 8 - 8 зворотня сторона).

Того ж дня ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О., реєстровий № 32, договором іпотеки, з метою належного виконання прийнятого на себе зобов'язання за кредитним договором № ML-509/021/2008, передала ПАТ «ОТП Банк» в іпотеку квартиру № АДРЕСА_1 (а. с. 47 - 53).

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О. 25.07.2008 р. до Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна внесений запис заборони на нерухоме майно - квартиру № АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2011 р. (а. с. 6 - 7), яке набуло законної сили, за позовними вимогами ОСОБА_4, який виступав як законний представник неповнолітнього ОСОБА_8, визнано недійсним розпорядження органу приватизації від 21.05.2008 р. та свідоцтво про право власності на квартиру № АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_9, ОСОБА_7. Визнано недійсними договір дарування від 14.06.2008 р., укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, та договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 25.07.2008 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Встановлено, що на час розгляду справи договір іпотеки є чинним, кредитні зобов'язання з боку ОСОБА_6 перед ПАТ «ОТП Банк» не виконанні.

Зважаючи на викладене, у приватного нотаріуса Пепеляшкової А.О. відсутні законні підстави для зняття заборони відчуження спірної квартири. Сам по собі факт недійсності договору купівлі-продажу від 25.07.2008 р., за яким ОСОБА_6 набула право власності на квартиру, яку згодом передала в іпотеку, не може бути підставою для зняття заборони на відчуження нерухомого майна (а. с. 56 - 57 зворотня сторона)

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкову А.О. зняти у відповідному порядку заборону відчуження з квартири № АДРЕСА_1 та виключити дані відомості з Державного реєстру записів іпотек про обтяження нерухомого майна іпотекою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4вказує на те, що він не сповіщався належним чином про розгляд справи. До участі у справі не було притягнуто третьою особою ОСОБА_8. Він не укладав договір іпотеки. Наявність заборони перешкоджає йому разом із жінкою та сином розпорядитися квартирою. Договір іпотеки грубо порушує його права та права сина. Він ніякого відношення до того, що договір іпотеки є дійсним не має. За викладених обставин договір іпотеки повинен бути визнаний недійсним, а заборона відчуження квартири повинна бути виключена з реєстру. Під час розгляду справи у нього виникали сумніви щодо неупередженості та безсторонності судді, оскільки невідомі йому особи, які спілкувалися із суддею, постійно залякували його, погрожували на користь банківської установи.

Апелянт у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова А.О. уписьмових поясненнях вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що договір іпотеки, на підставі якого нею було внесено до державного реєстру заборону, є чинним. Таким чином, будь-яких законних підстав для виконання вимог позивача щодо зняття заборони не має. Крім того, відповідно до положень, передбачених ч. 3 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення реєстраційних дій за рішенням суду може здійснюватися лише державним реєстратором, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, який є особою окремою від нотаріуса, тому вимоги до приватного нотаріуса взагалі заявлені як до неналежного відповідача.

У судове засідання приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова А.О.не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За вищевказаних обставин, враховуючи строки розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкової А.О.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення заочного рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильних вищевказаних висновків про необхідність відмови у задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 546, 572, 575, 585, 593 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4, 17 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 4, 26, 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини щодо виключення з державного реєстру запису про обтяження нерухомого майна.

За правилами передбаченими ст. ст. 546, 572, 575, 585, 593 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, встановлених законом.

Право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також інших випадках, встановлених законом.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні записи.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1, 3, 4, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтями 4, 26, 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду.

Оскільки беззаперечно встановлено, що нотаріально посвідчений договір іпотеки, укладений 25.07.2008 р. між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк», за яким в іпотеку передано квартиру № АДРЕСА_1 (а. с. 47 - 53) є дійсним, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що наявність заборони грубо порушує його права та права його сина, перешкоджає йому разом із жінкою та сином розпорядитися квартирою.

Не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що він не укладав договір іпотеки, ніякого відношення до того, що договір іпотеки є дійсним не має, договір іпотеки повинен бути визнаний недійсним, а заборона відчуження квартири повинна бути виключена з реєстру, оскільки предметом даної справи не є вирішення питання щодо недійсності договору іпотеки (ст. ст. 77, 367 ЦПК України). Апелянт не позбавлений можливості оспорити договір іпотеки у встановленому законодавством порядку.

Доводи апелянта щодо його несповіщення про розгляд справи спростовуються наявними у справами довідковими листами (а. с. 21, 25, 39), відомостями у журналах судових засідань про його участь у судових засіданнях (а. с. 23 - 24, 35 - 36, 54 - 55). Не притягнення до участі у справі третьою особою ОСОБА_8 не призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 травня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова