Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 265/3677/16

провадження № 61-31899св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

відповідач - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 червня 2017 року у складі судді Мельник І. Г. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Гаврилової Г. Л., Пономарьової О. М., Зайцевої С. А.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу у національній валюті Україні - гривні, еквівалентну 2 295,25 доларам США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу та судовий збір в сумі 571,21 грн.

Позов мотивовано тим, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21 листопада 2011 року, позивач продав, а ОСОБА_10 (після зміни прізвища ОСОБА_10) та неповнолітня ОСОБА_9 придбали 37/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у наступних частках: ОСОБА_6 - 2/3 частини від 37/50 частин будинку, ОСОБА_9 - 1/3 частину від 37/50 частин будинку. Продаж за договором вчинено за 204 383 грн, з яких 164 383 грн сплачені покупцями під час його оформлення, а решта суми 40 000 грн, що є еквівалентом 5 000 доларів США мала бути сплачена не пізніше 21 грудня 2011 року. До зазначеної дати було сплачено лише 1 500 доларів США. Невиплаченою залишилась сума, еквівалентна 3500 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 09 січня 2013 року з відповідачів на користь позивача стягнуто 30 189,39 грн заборгованості за договором, а саме: з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 солідарно стягнуто заборгованість в сумі 20 126,59 грн, в тому числі: заборгованість

18 666,67 грн, 3% річних - 408,53 грн, процент за користування грошима -

1 033,04 грн, інфляційні витрати - 18,35 грн;

з ОСОБА_9 стягнуто 10 062,80 грн, в тому числі: заборгованість 9 333,33 грн, 3% річних - 204,26 грн, процент за користування грошима - 516,04 грн, інфляційні втрати - 9,17 грн.

На виконання зобов'язань за договором за рішення суду позивач отримав від ОСОБА_6 та ОСОБА_8 кошти в сумі 21 015,31 грн, що еквівалентно 834,38 доларів США.

Несплаченими залишаються 9 173,59 грн, що еквівалентно 370,37 доларів США. Усього загальна сума несплаченого боргу за розрахунком позивача складає суму у гривнях, еквівалентну 2 295,25 доларів США.

Позивач вказував на те, що предметом даного позову є заборгованість відповідачів, яка визначена ним саме у національній валюті України - гривні, еквівалентній доларам США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. За розрахунками позивача станом на 18 червня 2016 року розмір заборгованості відповідачів становить суму, визначену в гривнях еквівалентну 2 295,25 долару США

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що оскільки боргові зобов'язання відповідачів перед позивачем за договором купівлі-продажу були предметом судового спору та рішенням апеляційного суду Донецької області від 09 січня 2013 року сума боргу відповідачів перед позивачем була визначена у національній валюті, та з відповідачів стягнуто на користь позивача загальну суму 30 189,39 грн, рішення суду відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повністю виконане, а відносно ОСОБА_9 перебуває на примусовому виконанні, то підстави для повторного стягнення з відповідачів боргу у національній валюті Україні - гривні, еквівалентної долару США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу - відсутні.

Відновлення суб'єктивного права позивача, що полягає у знеціненні курсу гривні щодо долару США лежать в площині правовідносин із застосуванням індексу інфляції, згідно зі статтею 625 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені ними рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме положення частини другої статті 533 ЦК України, оскільки у договорі, за яким було відчужено відповідачам частину будинку залишок заборгованості визначений у еквіваленті до долару США. Судами не враховано, що сплачені відповідачами суми не погашають заборгованості відповідно до вимог частини другої статті 533 ЦК України.

Крім того, судами не застосовано статтю 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини» та не враховано рішення Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України», відповідно до якого в разі визначення заборгованості, в тому числі у еквіваленті до іноземної валюти, залишок заборгованості повинен визначатися виходячи із офіційного курсу національної валюти до такої іноземної валюти на день виконання платежів, а залишок заборгованості повинен сплачуватись у національній валюті, виходячи з її офіційного курсу до такої іноземної валюти на день здійснення платежу.

Заявник посилається на відсутність доказів виконання відповідачами зобов'язання щодо остаточного розрахунку за договором відповідно до вимог статті 526 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її змісту і вимог до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21 листопада 2011 року, позивач продав, а ОСОБА_10 (після зміни прізвища ОСОБА_10) та неповнолітня ОСОБА_9 придбали 37/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у наступних частках: ОСОБА_6 - 2/3 частини від 37/50 частин будинку, ОСОБА_9 - 1/3 частину від 37/50 частин будинку.

Продаж майна за договором вчинено за 204 383 грн, з яких 164 383 грн були сплачені покупцями під час його оформлення, а решта суми 40 000 грн, що є еквівалентом 5000 доларів США повинна була сплачена не пізніше 21 грудня 2011 року (пункт 4 договору).

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 09 січня 2013 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за вказаним договором купівлі-продажу, процентів, 3% річних та індексу інфляції задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором у розмірі 18 666,67 грн, 3% річних - 408, 53 грн, проценти за користування грошима - 1 033,04 грн, інфляційні витрати - 18,35 грн.

З ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість у розмірі 9 333,33 грн, 3% річних - 204,26 грн, проценти за користування грошима - 516,04 грн, інфляційні втрати - 9,17 грн.

06 червня 2016 року головним державним виконавцем Орджонікідзевського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції винесено постанови про закінчення виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_6, ОСОБА_8 на користь позивача заборгованості в загальній сумі 20 126 грн. та судового збору, в зв'язку з повним виконанням рішення суду.

Виконавчий лист щодо стягнення боргу з ОСОБА_9 знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби.

Підставою для звернення до суду з даним позовом є знецінення гривні відносно долара США після ухвалення вищевказаного рішення апеляційного суду. Предметом спору є обчислення невиконаного грошового зобов'язання в еквіваленті до долару США на день платежу.

Так, за змістом статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінально-вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлені законом.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що якщо сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, то у такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим, для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У даному випадку позивач, як кредитор за договором купівлі-продажу відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у серпні 2012 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за цим договором з ОСОБА_6 та ОСОБА_8, як таких, що придбали 2/3 частини майна в інтересах сім'ї, та з ОСОБА_9, яка придбала за договором 1/3 частину майна, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 28 000 грн є недоплаченою сумою основного боргу за договором, яка підлягає стягненню з відповідачів зі сплатою процентів та з урахуванням 3% річних і індексу інфляції.

Як зазначено вище, рішенням апеляційного суду Донецької області від 09 січня 2013 року стягнуто з відповідачів, відповідно до належних їм часток, в тому числі у праві спільної власності подружжя, суму основного боргу та проценти із застосуванням частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції. Рішення набрало законної сили і виконано ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у повному обсязі, сплачено борг у визначеному судовим рішенням гривневому еквіваленті. Виконавчий документ щодо стягнення боргу з ОСОБА_9 перебуває на виконанні в органі державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду у серпні 2012 року з вищевказаним позовом, позивач, та апеляційний суд, вирішуючи заявлені ним позовні вимоги, керувалися офіційним курсом гривні до іноземної валюти (долара США), встановленим Національним банком України, у зв'язку з чим було визначено розмір основної суми боргу та суми заборгованості по процентам.

Зміна курсів іноземних валют до гривні не могла бути передбачена судом і сторонами та відповідні обставини знаходяться поза межами відповідальності боржників.

Кредитор, який сам визначив заборгованість, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Доводи касаційної скарги позивача щодо неправильності застосування норм матеріального права, спростовуються встановленими судами обставинами, зокрема щодо наявності судового рішення про стягнення боргу та змістом наведених вище норм, як у цій справі судами застосовано правильно.

Позивачем не доведено, що нараховані ним суми, виходячи із курсової різниці між валютою, у якій продано частину житлового будинку та валютою погашення боргу (внаслідок знецінення національної валюти), за період невиконання судового рішення про стягнення боргу та прийняття погашення боргу на виконання цього рішення саме у національній валюті, є збитками, завданими йому у зв'язку з несвоєчасним виконанням боржниками свого грошового зобов'язання, вираженого в іноземній валюті (враховуючи те, що спір з приводу основного зобов'язання вже був вирішений судом по суті).

Доводи касаційної скарги позивача висновків судів не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами, з яких суди виходили, відмовляючи у задоволенні позову.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області

від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська