ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3869/18 Справа № 211/569/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»)

відповідач: ОСОБА_3

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 04 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (у теперішній час АК КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 24 березня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 11151,32 грн. Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач, в порушення зобов'язань за кредитним договором станом на 30 листопада 2017 року має прострочену заборгованість - 117000 грн., яка складається із тіла кредиту - 11151,32 гривні, відсотків за користування кредитом - 105848,68 гривень.

Позивач просив суд стягнути з відповідача вище вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема посилається на те, що у порушення ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано доказів, що кредитні кошти переведені через інтеренет-банкінг Приват24 без волевиявлення відповідача, не за його власним розпорядженням. Єдиним власником, який має доступ до номеру фінансового телефону та ПІН-коду карткового рахунку є ОСОБА_3 Кредитні кошти були переведені за розпорядженням останнього, а отже і відповідальність за переведення коштів має нести відповідач.

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення вимог кредитного договору, не виконав своїх зобов'язань, тому сума заборгованості підлягає стягненню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час АК КБ «Приватбанк») та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н.

Відповідно до умов вказаного договору Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В свою чергу, відповідач зобов'язалася відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с.10 зворот).

Крім того, відповідач погодився з тим, що заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.10 зворот).

Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування, 15 серпня 2013 року, Довгинцівським РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом вчинення шахрайства у відношенні ОСОБА_3

У вказаному повідомленні зазначено, що 15.08.2013 року до чергової частини Довгинцівського РВ КМУ від ОСОБА_3 надійшло повідомлення про те, що 09.08.2013 року, приблизно о 17-00 годині, невстановлена особа зняла з кредитної карти «ПриватБанк» НОМЕР_1 кошти в сумі 14000 гривень, та обернувши викрадене на свою користь з місця злочину зникла, чим заподіяла останньому майновий збиток на вищевказану суму (а.с.48).

13 квітня 2016 року прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 1 винесено постанову про визначення місця проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та для організації подальшого розслідування зазначене кримінальне провадження направлено до слідчого відділу Сумського ВП ГУНП в Сумській області (а.с. 49).

Відповідно до повідомлення Сумського ВП ГУНП в Сумській області, станом на 24.07.2017 року досудове розслідування за фактом вчинення шахрайства у відношенні ОСОБА_3 триває. (а.с. 50)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з рахунку відповідача у результаті шахрайських дій третіх осіб. Відповідач повідомив Банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Банком не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» (у теперішній час АК КБ «Приватбанк»).

При вирішенні спору, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, яка врахована також Верховним Судом в постановах від 12.02.2018 року № 127/23496/15-ц, та від 20.06.2018 року № 691/699/16-ц та дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, негайно повідомив про цей факт правоохоронні органи та Банк, та Банком не доведено дій чи бездіяльності відповідача, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано доказів, що кредитні кошти переведені через інтернет-банкінг Приват24 без волевиявлення відповідача, не за його власним розпорядженням, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Як вбачається судом першої інстанції встановлено, що користувач при виявленні списання коштів повідомив Банк, тобто виконав вимоги розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, за змістом якого користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та непідтвердженими належними і допустимими доказами, доводи апеляційної скарги, що кредитні кошти були переведені за розпорядженням ОСОБА_3

З розрахунку заборгованості за договором, укладеним з ОСОБА_3 вбачається, що заборгованість розрахована за період, починаючи з 30.08.2013 року по 30.11.2017 року, а саме з моменту зняття, в результаті шахрайських дій, з кредитної карти НОМЕР_1 коштів в сумі 14000 гривень.

Отже, встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: