Постанова
Іменем України

29 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 285/500/16-ц

провадження № 61-7163св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 серпня 2017 року у складі судді Заполовської Т. Г. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2017 року у складі суддів: Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю., Талько О. Б.,
В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_9 про виділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: припинити право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 ; виділити йомуна праві власності в натурі належну в спільній частковій власності частку вказаного будинку, як окреме домоволодіння (квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 34,5 кв.м та господарських споруд: прибудови а1площею 12,5 кв.м, прибудови а1Уплощею 6,4 кв.м, АДРЕСА_3 , Ѕ частини сараю «Г», вбиральні «М», огорожі № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 та Ѕ частини хвіртки; виділити ОСОБА_1 на праві власності в натурі належну в спільній частковій власності частку будинку, як окреме домоволодіння (квартиру АДРЕСА_4 , Ѕ частини хвіртки.
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про виділ в натурі частки житлового будинку, що є у спільній частковій власності.

Позов мотивовано тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 фактично складається з трьох квартир. Частина домоволодіння, яка належить ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,третіх осіб осіб у справі, виділена в натурі, однак сторони не можуть поділити будинок та господарські будівлі у позасудовому порядку. Виділ майна в натурі необхідний позивачу для поділу земельної ділянки в натурі та реалізації свого права на приватизацію.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнень, просила виділити ОСОБА_1 в натурі належну їй частку у житловому будинку по АДРЕСА_1 , який знаходиться у спільній частковій власності, як відокремлений об`єкт (квартиру АДРЕСА_5 ), що складається з двох кімнат площею 8,26 кв.м та 10,25 кв.м, кухні площею 8,37 кв.м, коридору 1,26 кв.м, загальною площею 28,14 кв.м та господарських будівель:сараїв «Б», «В», вбиральні «Л», Ѕ частини хвіртки та 28/100 частини огорожі № 1, 3, 4, 5, 6, 7.
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2016 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та залишеного його позовну заяву без розгляду.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі належну їй частку у житловому будинку по АДРЕСА_1 , який знаходиться у спільній частковій власності, як відокремлений об`єкт (квартиру АДРЕСА_5 ), що складається з двох кімнат площею 8,26 кв.м та 10,25 кв.м, кухні площею 8,37 кв.м, коридору площею 1,26 кв.м, загальною площею 28,14 кв.м та господарських будівель: сараїв «Б», «В», вбиральні «Л», Ѕ частини хвіртки та 28/100 частини огорожі № 1, 3, 4, 5, 6, 7. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 551 грн 20 коп. судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне домоволодіння є об`єктом права спільної часткової власності сторін у справі, частина житлового будинку та описані господарські будівлі відповідають частці позивача ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності на спірне домоволодіння у розмірі 28/100 ідеальних частин, представники відповідача визнали уточнені позовні вимоги повністю, між сторонами відсутні суперечності, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення уточненого позову у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 , як учасник бойових дій не звільняється від сплати судового збору на користь позивача ОСОБА_1 , оскільки пункт 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначає пільги щодо сплати судового збору учасникам бойових дій лише у справах про порушення їхніх прав. Даний спір не порушує питання щодо соціального захисту ОСОБА_2 як учасника бойових дій.
Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2017 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 серпня 2017 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що спір між сторонами виник не з підстав порушеного права ОСОБА_2 , як учасника бойових дій, а з підстав порушеного права позивача ОСОБА_1 на виділ часток будинку в натурі, тому у даній справі відповідач не звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього судових витрат.
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині стягнення з судового збору та ухвалити у цій частині нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 не має пільг щодо сплати судового збору, як учасник бойових дій з підстав, визначених пунктом 13 статтею 5 закону України «Про судовий збір». При зверненні до суду із первісним позовом та при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суди не вимагали сплати судового збору. Підтвердженням того, що права заявника були порушені відповідачем ОСОБА_1 є те, що первісний позов подано саме ОСОБА_2 .
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводів в частині вирішення позовних вимог про виділ в натурі частки житлового будинку, що є у спільній частковій власності касаційна скарга не містить, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України законність ухвалених у цій частині судових рішень колегією суддів не перевіряється.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
ОСОБА_2 відповідно до посвідчення від 25 січня 2017 року, серії НОМЕР_1 , виданого Житомирським обласним військовим комісаріатом, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту» рішення підприємств, установ і організацій, які надають пільги, можуть бути оскаржені до районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської ради або до районного (міського) суду. Ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахував вказані положення закону та дійшов вірного висновку про покладення на ОСОБА_2 обов`язку зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 , якою при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.
Судами попередніх інстанцій вірно відхилено посилання ОСОБА_2 на статтю 22 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту», оскільки даний спір не пов`язаний із його соціальним захистом як учасника бойових дій, тому відсутні підстави для звільнення його від сплати судового збору.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін в частині стягнення із ОСОБА_2 судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В. С. Висоцька

С. Ю. Мартєв