Справа № 591/592/18
Провадження № 4-с/591/24/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державної виконавчої служби, заінтересовані особи: Управління примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, державний виконавець Шабанов Віталій Валерійович, боржник ОСОБА_2 -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначив, що у відділі примусового виконання УДВС Головного управління юстиції м. Києва на виконанні з 16 липня 2010 року перебуває виконавчий лист від 30.06.2010 року № 2-55/10, виданий Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6235032 грн..

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем накладено арешт на 1/2 квартири № 15 будинку 8., корпус 8 по пр. Героїв Сталінграду у м. Києві, що належить боржнику ОСОБА_2. Заявник заявляє, що після трьох незалежних оцінок 1/2 частина вказаної квартири лише у серпні 2014 року була виставлена на прилюдні торги, але у грудні 2014 року державний виконавець Дякон Н.М. безпідставно зняв її з торгів та призначив ще одну, четверту незалежну оцінку.

Заявник вказує, що незаконні дії державних виконавців Дякона Н.М., Бочковського Т.О., Лозової А.І. та їх керівника ОСОБА_3 були оскаржені до Зарічного районного у м. Суми суду, рішенням якого 12.08.2015 року у справі № 591/4949/15ц (суддя Кривцова Г.В.) його скарга задоволена - визнано неправомірними дії державних виконавців: Дякона Н.М., Бочковського Т.О., Лозової А.І. та їх керівника ОСОБА_3. Управління примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. Суд також зобов»язав їх вчинити виконавчі дії пов»язані з реалізацією арештованого майна (квартири).

03.02.2016 року стягувач сплатив вартість оцінки та надав до відділу (четвертий) експертний висновок ТОВ »Консалтінговий центр»Маркон» про вартість вказаної частки квартири в розмірі 1460000 грн.. Боржником ОСОБА_2, подано заяву про рецензування звіту про оцінку майна. Рецензування проведено і підтверджена оцінка вказаної 1/2 частини арештованої квартири.

21.12.2016 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Зарічного районного суду м. Суми від 30.06.10 року у справі № 2-55 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6235032.00 грн. було встановлено, що державний виконавець Лозова А.І. з квітня 2016 року не провела жодної виконавчої дії, постанова про зупинення виконавчого провадження відсутня.

Скаржник вказує, що виконавче провадження передано державному виконавцю -Шабанову В.В. але і з боку нього до кінця 2017 року не вжито заходи по виконанню рішення суду.

Це стало підставою для звернення до суду з черговою скаргою на бездіяльність державних виконавців і 07 березня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми у справі № 591/41/17 ( суддя Кривцова Г.В.) повторно виніс ухвалу, якою визнав неправомірними дії та бездіяльність державних виконавців Лозової А.І., Шабанова В.В. та повторно зобов»язав вчинити виконавчі дії, направлені на реалізацію арештованого майна, а саме: 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Заявник вказує, що з метою невиконання рішення суду та передачі 1/2 квартири на реалізацію, державні виконавці безпідставно, в порушення вимог Закону перешкоджають виконанню рішення суду посилаючись на необхідність( після 7 років перебування на виконанні рішення суду) проведення запиту до відповідного державного органу про наявність у малолітніх дітей, які не є дітьми боржника, права користування частиною квартири, яка належить боржнику на праві приватної власності.( п.4.5.9. Інструкції)

Відповідно до п.4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень» У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або користування яким мають неповнолітні необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону…»

Заявник вважає, що на цей час такого права у неповнолітніх, які можуть бути зареєстровані в квартирі, 1/2 якої повинна йти на торги - немає. Неповнолітні які разом зі своїми батьками можуть бути зареєстровані та проживати на вказаній житловій площі боржника-Векслера Д.Г. є простими користувачами і ніякого права на це житло не мають відповідно до вимог глави 32 ЦК України та ст. 321 ЦК України.

Заявник зазначає, що виконавча служба намагається штучно обмежити права власника-боржника ОСОБА_2, виходячи за межі дії Закону і діє протиправно.

Крім того, заявник пояснює, що 1/2 частина вказаної квартири належить колишній дружині боржника - ОСОБА_4 і яка в натурі не виділена і не поділена з боржником.

На час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у жовтні 2017 року заявник з»ясував, що ніяких даних про реєстрацію малолітніх на вказаній житловій площі в матеріалах виконавчого провадження не було і зі слів державного виконавця - Шабанова В.В. він тільки що збирається робити запит у відповідні служби.

Це стало підставою для заявника на чергове звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шабанова В.В..

14 грудня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми (суддя Кривцова Г.В.) у справі № 591/6532/17 виніс ухвалу, якою задоволив скаргу стягувача ОСОБА_1, визнав неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця - Шабанова Віталія Валерійовича та зобов»язав його вчинити дії направленні на виконання рішення суду та реалізацію вказаної 1/2 частки квартири.

Крім того, заявник вказує, що Міністерство юстиції, на звернення представника, визнало дії державних виконавців щодо невиконання рішення Зарічного районного суду м. Суми такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 11, ч.2 ст.32, ч.8 ст. 52, ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказані рішення суду заявником направлені до державної виконавчої служби для виконання, але до цього часу вони не виконуються і відповіді суду, відповідно до вимог ст.453 ЦПК України, про виконання цих ухвал, суду не надані. Заявник також пояснює, що копії ухвал суду від 12 серпня 2015 року та від 07 березня 2017 року він направляв двічі.

На підтвердження неправомірних дій з боку державного виконавця Шабанова В.В., стосовно сумісного проживання боржника ОСОБА_2 та неповнолітніх осіб у спірній квартирі, заявник надав суду копії документів з Деснянського районного суду м. Києва із справи № 754/14453/16ц за позовом ОСОБА_4 ( колишньої дружини боржника) до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, які свідчать про те, що ОСОБА_2 мешкає в Деснянському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_2. За таких обставин заявник просить суд: - визнати неправомірними дії та бездіяльність державних виконавців Лозової Анастасії Ігорєвни та Шабанова Віталія Валерійовича; - зобов»язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_5 та інших посадових осіб, які приймають участь у виконанні рішення Зарічного районного суду м. Суми у справі №2-55/10 вжити заходи направлені на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми за виконавчим листом від 30.06.2010 року у справі № 2-55/2010 шляхом передачі на реалізацію 1/2 частини квартири № 15, будинку 8, корпусу 8 у м. Києві по проспекту Героїв Сталінграду, яка належить боржнику ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Представник стягувача ОСОБА_1 - заявник ОСОБА_6 в письмовій заяві скаргу підтримав повністю, просить суд її задоволити, слухати справу у його відсутність.

Боржник ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з»явився.

Представник Управління примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 та державний виконавець Шабанов В.В. про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не з»явилися.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що скарга обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов»язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов»язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У ст. 447 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Суд вважає, що скарга подана до суду в строки визначені ч.1 ст. 449 ЦПК України, ці строки дотримані, оскільки заявник про своє порушене право дізнався 24 січня 2018 року.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється зловживати процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов»язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов»язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 6 ст. 19 Закону).

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Так, ухвалами Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2015 року, від 07 березня 2017 року, від 14 грудня 2017 року, які набрали законної сили, встановлені наступні обставини:

На виконанні в Управлінні примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві перебуває з 16.07.2010 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30.06.2010 року Зарічним районним судом м. Суми № 2-55/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 6 235 032 грн..

У рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 21.04.2011 року було проведено опис та накладено арешт на майно боржника, а саме: на квартиру за адресою: м. Київ, вул. Героїв Сталінграду, буд 8, корпус 8, квартира, 15, що належить боржнику ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В п.2 ч. 1 ст. 3 ЦК України закріплена «неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та Законом»

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу «Громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди».

Таким чином, намагаючись штучно обмежити права власника - боржника ОСОБА_2 виконавча служба виходить за межі Закону і діє неправомірно.

У даному випадку порушуються права стягувача коли незаконно обмежуються права на частину боржника, яка належить йому на праві приватної власності.

Відповідно з главою 32 ЦК України «Право користування чужим майном» ч.1 ст.403 «Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном»

Відповідно до ч. 2 ст.14 Сімейного кодексу України «якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків та піклувальників».

Відповідно до п. 2.1 Інструкції - «державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов»язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення своєчасного і повного виконання рішення»

Відповідно до п. 1.4 Інструкції» безпосередній контроль за діями виконавця покладається на начальників відділів примусового виконання рішень…»

Відповідно до п. 4.5.9. «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону.

Судовими рішеннями від 12 серпня 2015 року, 07 березня 2017 року та від 14 грудня 2017 року встановлено бездіяльність державних виконавців щодо не з»ясування протягом тривалого часу (з 2011року по грудень 2017 року) в ході примусового виконання рішення суду інформації щодо реєстрації та проживання у квартирі неповнолітніх дітей.

Згідно до Гл. 24 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 328 ЦК України» Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів».

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України «члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону.»

Дослідивши додані до матеріалів справи документи, зокрема, копію довідки експлуатаційної контори про зареєстрованих осіб в спірній квартирі від 01.07.15 року, довідки про реєстрацію та проживання боржника ОСОБА_2, суд погоджується з доводами заявника про те, що державними виконавцями не доведено право неповнолітніх, які зареєстровані в спірній квартирі, на власність або користування у цій квартирі, оскільки сам власник, відповідно до цієї довідки, в даній квартирі не зареєстрований. Згідно з наданим заявником поясненням та наданими ним документами боржник ОСОБА_2 мешкає в Деснянському районі АДРЕСА_3, що підтверджується позовною заявою його колишньої дружини - ОСОБА_4 до Деснянського районного суду м. Києва в якій він є відповідачем .

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.4. п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред»явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору».

На підтвердження своєї скарги стягувач надав суду листа від Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та від Служби у справах дітей Оболонської райдержадміністрації в яких знайшли підтвердження доводи заявника про неправомірність дій та бездіяльності державного виконавця Шабанова В.В..

Відповідно до цих листів зареєстрованими квартири №15 є неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які не є неповнолітніми дітьми самого боржника -ОСОБА_2 і які відповідно до ч. 2 ст.3 Сімейного кодексу України належать до сім»ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживають.

Отже, державні виконавці Лозова А.І. та Шабанов В.В. всупереч Конституції України, ст. 19 ЦПК України інших законів з цього питання, зловживаючи своїми правами, самостійно вирішили про належність прав у неповнолітніх, які зареєстровані в спірній квартирі.

Таким чином, державний виконавець Щабанов В.В. неправомірно відмовляється виконувати рішення Зарічного районного суду м. Суми, посилаючись на реєстрацію у вказаній квартирі малолітніх осіб, оскільки ця обставина не є перешкодою для вчинення виконавчих дій відповідно до чинного законодавства і тим самим діє неправомірно.

Доказів на спростування зазначенного державною виконавчою службою суду надано не було.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, тому дії державного виконавця Шабанова В.В., який всупереч Закону своєчасно і в повному обсязі не вжив заходів примусового виконання рішення суду, є неправомірними.

За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованою скаргу стягувача ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 353, 447-451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Управління примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управляння юстиції у м. Києві ОСОБА_5.

Зобов»язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в провадженні якого перебуває виконавче провадження за виконавчим листом від 30.06.2010 року №2-55/10, виданий Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 6235032 грн., вчинити передбачені законом виконавчі дії, направлені на реалізацію арештованого майна боржника, а саме: 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_4, що належить боржнику ОСОБА_2.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення через Зарічний районний суд м. Суми.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.