АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 671/65/18
Провадження № 22-ц/792/842/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретаря судового засідання - Гриньової А.М.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_4,

представника відповідача - Коруняк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №671/65/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року (суддя Павлова А.С.) у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, третя особа без самостійних вимог - Війтовецька селищна рада Волочиського району Хмельницької області, про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

В січні 2018 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконною відмову начальника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Василенка В.М., викладену у повідомленні №Б-31062/0-16303/6-17 від 14.12.2017 року, у наданні йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,00 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства під будівлями і дворами, за межами населеного пункту Війтовецької селищної ради та зобов?язати відповідача повторно розглянути його звернення та вирішити його по суті відповідно до вимог земельного законодавства України.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.06.2017 приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Яковлєвою С.Л., він придбав у приватну власність нерухоме майно - нежитлову будівлю, контору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А-1), площею 198,3 кв.м., а також гараж (літ. «Б»), площею 90кв.м. У договорі купівлі-продажу зазначено, що предмет договору розташований на земельній ділянці, площею 9,1666 га., кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Зазначена земельна ділянка площею 9,1666 га на момент придбання позивачем у власність нерухомого майна перебувала в користуванні у колишнього власника цього майна _____________________________________________________________________________________

Головуюча в першій інстанції - Павлова А.С.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 47

ОСОБА_11 Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29.08.2017 № 22-17669-СГ на підставі заяви ОСОБА_11 було припинено його право оренди вказаною земельною ділянкою. 24.11.2017р. позивач звернувся із заявою на ім'я начальника Головного управлінняДержгеокадастру у Хмельницькій області про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства під будівлями і дворами, за межами населеного пункту Сарнівської сільської ради. Листом від 14.12.2017р. відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, так як земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства складається виключно із несільськогосподарських угідь - господарські будівлі і двори, виробництво і переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь не передбачається. Позивач вважає дану відмову незаконною і безпідставною, такою, що суперечить вимогам ст. 118 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» та нормам ст.ст. 33, 120 ЗК України.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що землі під господарськими будівлями і дворами не належать до земель сільськогосподарського призначення, виробництво і переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь не передбачається. Тому, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не мало законних підстав для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що відповідно до приписів ч.2 ст.22 ЗК України та розділу ІІ Класифікації видів цільового використання земель, затвердженої наказом Держкомзему України №548 від 23.07.2010 року, землі, призначені для розміщення відповідної виробничої інфраструктури, землі під господарським будівлями і дворами, відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області - Коруняк Л.В., заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Третя особа без самостійних вимог - представник Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з?явився.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу 09 червня 2017 року позивач придбав у ОСОБА_11 нерухоме майно - нежитлову будівлю, контору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою розташована контора із силікатних блоків літ. «А-1» площею 198,3кв.м., гараж літ. «Б», площею 90 кв.м.

Відповідно до п.1.3 даного договору предмет договору розташований на земельній ділянці площею 9,1666га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначена земельна ділянка площею 9,1666 га з 05.01.2017р. перебувала в оренді у ОСОБА_11 на підставі договору оренди, укладеного між ним та Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-17669-СГ від 29.08.2017 року на підставі заяви ОСОБА_11 було припинено його право оренди вказаною земельною ділянкою. Пунктом 2 цього наказу землю віднесено до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності Сарнівської сільської ради Волочиського району.

24.11.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (під будівлями і дворами), за межами населеного пункту Сарнівської сільської ради. При цьому повідомив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства раніше він не скористався.

Листом №Б-31062/0-16303/6-17 від 14.12.2017 відповідач відмовив позивачеві у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що земельна ділянка, яку ОСОБА_6 бажав отримати у власність для ведення особистого селянського господарства складається виключно із несільськогосподарських угідь - господарські будівлі і двори, виробництво та переробка сільськогосподарської продукції на даному виді угідь не передбачається. Позивачу запропоновано звернутися для отримання земельної ділянки в оренду за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Разом з тим відповідно до ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг (п.7 ст.4 КАС України).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України вирішив, що:

- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 19 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

При визначенні предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої статті 118 ЗК України).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядуванняу передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята та одинадцята статті 118 ЗК України)

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Якщо ж особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №401/2400/16-ц.

Позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який не було реалізовано в порядку, передбаченому ст.118 ЗК України. Наявності існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку суд не встановив.

З аналізу наведених норм убачається, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області під час прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснювало владні управлінські функції, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року скасувати та закрити провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 червня 2018 року.

Судді: /підпис/ Т.В.Спірідонова

/підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О.Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова