Справа № 464/1689/18 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/442/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 червня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 125 613,90 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3б, д, 16.3, 16.11 ПДР України, не виконав вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя з другорядної дороги, створив перешкоду в русі мотоциклу НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого водій мотоцикла ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир мотоцикла ОСОБА_4 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачеві завдано матеріального збитку в результаті пошкодження належного йому мотоциклу, розмір якого, згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 68, становить 175613,90 грн. Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28.09.2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Оскільки позивачу страховою компанією виплачено страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., завдана йому внаслідок ДТП шкода лише частково відшкодована страхувальником, що з урахуванням відсутності інформації про договірні відносини відповідача зі страховою компанією, дає підстави для стягнення з винної в ДТП особи різниці між фактичним розміром шкоди (175613,90 і виплаченим на його користь страховим відшкодуванням (50000,00 грн.), яка становить 125 613,90 грн.

Заочним рішенням позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН-НОМЕР_4) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 125 613 (сто двадцять п»ять тисяч шістсот тринадцять) грн. 90 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь держави судовий збір у розмірі 1256,13 гривень.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_2 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції помилково визнав встановленою обставину належності пошкодженого транспортного засобу позивачеві, однак така обставина є недоведеною жодним належним доказом, оскільки позивачем не надано ні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ні іншого документу, який би підтверджував його право власності на транспортний засіб. Враховуючи наведене просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 28.09.2017, що набрав законної сили, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, наведені у вироку обставини щодо вчинення злочину відповідачем ОСОБА_2 і заподіяння ним шкоди позивачу ОСОБА_3, не потребують повторного встановлення і доказування згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 68 від 27 травня 2016 року по визначенню матеріального збитку, заподіяного власнику мотоциклу НОМЕР_3, сума матеріального збитку становить 175 613,90 грн.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_2 завдав майнову шкоду позивачу внаслідок непереборної сили.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу страховою компанією виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 50000 гривень, що сторонами не заперечувалось, а невідшкодованою залишилась майнова шкода у розмірі 125 613.90 грн., яка становить різницю між завданою позивачу майновою шкодою в розмірі 175613.90 грн., розмір якої підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 68 від 27.05.2016 року, на спростування якого відповідачем не надано належних та допустимих доказів, і розміром виплаченого страхового відшкодування в розмірі 50000.00 грн., а відтак суд першої інстанції, з врахуванням ст. 1194 ЦК України, дійшов до вірного висновку про те, що 125613.90 грн. невідшкодованої страховою компанією майнової шкоди підлягає стягненню з винною особи, тобто, з ОСОБА_2

Належність ОСОБА_3 на праві власності мотоцикла НОМЕР_2 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САО 949727, виданим ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району, даний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_3 07.05.2013 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 червня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.11.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.