Справа №473/4020/17 24.05.2018
Провадження №22-ц/784/838/18
Провадження №22-ц/784/838/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Миколаїв

Справа № 473/4020/17

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене під головуванням судді Лузан Л.В. 2 квітня 2018 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 20 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» (далі Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 003-14061-200613, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 28 700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з можливістю зміни кредитного ліміту, а остання отримала право на використання коштів в межах ліміту та зобовязалася вчасно частинами ( по 5% від суми кредиту щомісячно) повертати отримані в кредит кошти, а також щомісячно вносити плату за користування кредитом (проценти) в розмірі 55 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що умови кредитного договору відповідачем виконувались не належним чином, у звязку з чим станом на 6 жовтня 2017 року утворилось 49 336 грн. 85 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з 30 387 грн. 99 коп. простроченого тіла кредиту та 18 948 грн. 96 коп. заборгованості по відсоткам, позивач просив про стягнення зазначеної заборгованості.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 квітня 2018 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» кредитну заборгованість у розмірі 32 949 грн.70 коп., яка складається з 16 724 грн. заборгованості за кредитом та 16 225 грн. 70 коп. заборгованості по процентам. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо застосування строку позовної давності, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 червня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки за № 003-14061-200613, в якому сторони узгодили всі його умови.

З договору та інших письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та на день укладення договору встановив на її рахунку ліміт кредитної лінії в розмірі 28 700 грн. 00 коп., з можливістю зміни кредитного ліміту, а остання отримала право на використання коштів в межах ліміту та зобов'язалася вчасно частинами (по 5 % від суми кредиту щомісячно) повертати отримані в кредит кошти, а також щомісячно вносити плату за користування кредитом (проценти) в розмірі 55 % річних, комісію, в розмірі передбаченому банківськими тарифами, а в разі порушення умов договору - сплачувати неустойку (штраф) в розмірі 0,01 % від суми непогашеної частки обов'язкового мінімального платежу, але не менше 150 грн. 00 коп. за кожен факт порушення.

Строк ліміту кредитної лінії становить 364 календарних днів. При цьому, кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами раніше та не потребує підписання додаткових угод до вищевказаної пропозиції.

З матеріалів справи вбачається, що до 22 липня 2014 року ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, знімаючи їх з карткового рахунку, при цьому останній платіж в погашення кредитної заборгованості відповідачем було зроблено 4 листопада 2014 року.

З листопада 2014 р. відповідач припинила виконувати свої зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 6 жовтня 2017 року утворилась 49 336 грн. 85 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з 30 387 грн. 99 коп. простроченого тіла кредиту та 18 948 грн. 96 коп. заборгованості по відсоткам , що підтверджується розрахунком.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції, з урахуванням положень ст. ст. 526, 527, 611, 1054 ЦК України дійшов вірного висновку, про те, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача.

При цьому суд вірно виходив з того, що статтею 256 ЦК визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (стаття 264 ЦК).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки штрафу, пені ( частина 2 статті 258 ЦК).

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Звернувшись до суду 24 листопада 2017 року позивач має право на стягнення платежів, строк внесення яких настав після 24 листопада 2014 року .

За розрахунком, наданим позивачем станом на 6 жовтня 2017 року прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 30 387 грн. 99 коп. , з яких

16724 грн. заборгованість за кредитом , яка утворилась за період з 24 листопада 2014 року по 29 липня 2016 року та прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом складає 18 948 грн. 86 коп., з яких 16 225 грн. 70 коп.

заборгованість за кредитом, яка утворилась за період з 24 листопада 2014 року по 29 липня 2016 року.

Таким чином, відповідно до ст. 267 ЦК України , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає заборгованість у розмірі 32 949 грн.70 коп., яка складається з 16 724 грн. заборгованості за кредитом та 16 225 грн. 70 коп. заборгованості по процентам.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не вірно застосовано строк позовної давності, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ці твердження спростовуються викладеними вище обставинами справи та є наслідком невірного тлумачення відповідачем норм матеріального права стосовно строку застосування позовної давності.

Доказів, які б свідчили про погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, яка утворилась за період з 24 листопада 2014 року по 29 липня 2016 року матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.