Ухвала

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 380/63/16-ц

провадження № 61-5478св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», подану його представником Онищенком Олександром Анатолійовичем, на рішення Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Касьяненко Л. І., Іванової І. В., Гуля В. В. від 23 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про захист прав споживача та повернення грошових коштів, сплачених за договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2011 року між нею та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду № 371958, предметом якої є надання учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Ланос». На виконання умов даної угоди позивач сплатив відповідачу 67834 грн 43 коп., з яких 64 095 грн 82 коп. - чисті внески, проте, не зважаючи на це, автомобіль нею отримано не було. У зв'язку з цим за її заявою угоду було розірвано, а тому відповідно до

п. 13.1. угоди відповідач повинен повернути йому чисті внески, за право отримання автомобіля за угодою, натомість останній відмовився повернути йому грошові кошти у вищевказаному розмірі. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 64 095 грн 82 коп.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області у складі судді Косович Т. П. від 15 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до підпункту 13.4.2 пункту 13.4 статті 13 додатку № 2 до угоди у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали угоду. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим. Відповідно до пункту 13.4 статті 13 додатку № 2 до угоди, кошти повертаються в порядку, що побудована на принципі черговості, а з огляду на те, що ТОВ «Авто Просто» має повернути сплачені чисті внески учасникам системи, які розірвали угоди раніше, то вимоги позивача є передчасними.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 64 095 грн 82 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що за умовами угоди ТОВ «Авто Просто» після розірвання угоди зобов'язане повернути позивачу сплачені нею чисті внески, розраховані у відповідності до положень пункту 13.3 статті 13 додатку № 2 до угоди.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Авто Просто», в інтересах якого діє Онищенко О. А., просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що укладеною між сторонами угодою передбачено порядок та строк повернення коштів у разі розірвання угоди, зокрема сума сплачених чистих внесків повертається у порядку черговості, а з огляду на те, що позивач перебуває у черзі під № 24, то її вимоги про повернення коштів є передчасними. При цьому суд апеляційної інстанції не врахував правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року № 6-1584цс17.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 вересня 2011 року між позивачем та ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 371958, предметом якої є надання учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Ланос» за ціною 71 680 грн. Угода укладена шляхом підписання сторонами угоди, додатку № 1 та додатку № 2, які є невід'ємними частинами угоди (а. с. 6-9).

На виконання умов цієї угоди позивач сплатила відповідачу

67 834 грн. 43 коп., що підтверджується копіями квитанцій (а. с. 10-17), однак автомобіль так і не отримала.

13 серпня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій повідомила про розірвання угоди та просила повернути сплачені нею внески (а. с. 18).

Із листів ТОВ «Авто Просто» від 27 серпня та 23 вересня 2015 року вбачається, що відповідач розірвав угоду та повідомив позивача про те, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень статті 13, пункту 13.3 додатку № 2 до угоди, їх розмір складає 64 095 грн 82 коп. При цьому ТОВ «Авто Просто» вказало, що товариство здійснює повернення чистих внесків відповідно до пріоритетів, викладених у п. 13.4 та п. 13.5 статті 13 додатку № 2 до угоди, та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення коштів.

Відповідно до довідки ТОВ «Авто Просто» від 23 лютого 2016 року перед позивачем існує черга із 24 учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше, ніж позивачу.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із обов'язку відповідача повернути сплачені позивачем кошти на виконання зазначеного договору та враховано, що його право на стягнення цих коштів у судовому порядку не може бути обмежено.

Не погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції, ТОВ «Авто Просто» в касаційній скарзі посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року № 6-1584цс17.

У вказаній справі Верховний Суд України, встановив, що наслідки розірвання угоди, які передбачені статтею 13 додатка № 2 до угоди, щодо повернення сплачених чистих внесків, побудовані на принципі черговості. З урахуванням того, що перед позивачем існує черга із 8 учасників,дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що передчасне повернення коштів учаснику групи з Фонду для повернення коштів, порушує права інших учасників, які стоять у черзі на повернення коштів перед позивачем.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від вищезазначеного висновку Верховного Суду України з огляду на таке.

Правовими наслідками розірвання договору є припинення зобов'язання (частина друга статті 653 ЦК України) та відсутність права сторін вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовґязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта статті 653 ЦК України).

Судом установлено, що пунктом 13.1 статті 13 додатку № 2 до угоди передбачено, що учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажання, про що має повідомити ТОВ «Авто Просто» у письмовій формі.

Сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТОВ «Авто Просто» про розірвання Угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі 2 цілих чистих внесків.

Відповідно до пункту 13.4.1.-13.4.2 статті 13 додатку № 2 до угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного.

У наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим.

За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Як вбачається із умов договору строк зобов'язання щодо повернення

ТОВ «Авто Просто» коштів учаснику групи визначений вказівкою на наступні події: у першу чергу тому, хто розірвав договір у зв'язку із отриманням ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набув статус безробітного; у наступну чергу тому, хто розірвав угоду без посилання на вказані обставини.

Колегія суддів вважає, що сторонами строк виконання зобов'язання щодо повернення коштів учаснику групи у розумінні статті 251, абзацу другого статті 530 ЦК України не встановлено, оскільки всі наведені вище події, не є подіями, які неминуче настануть, а строку для повернення внесків учаснику групи, визначеного роками, місяцями, тижнями або годинами, угодою не передбачено.

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Враховуючи вищевикладене, не можна погодитися з висновком Верховного Суду України про передчасність звернення учасника групи про повернення коштів за розірваним договором, оскільки вказана норма цивільного законодавства встановлює право кредитора, у разі невизначення строку виконання боржником обов'язку, вимагати виконання зобов'язання у

будь-який час.

Крім того, за змістом частин першої, четвертої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Двосторонній договір є підставою для виникнення правовідносин лише для сторін, які його уклали, а треті особи, які не є сторонами цього договору, не можуть впливати на волю сторони правочину щодо виникнення прав у якого встановлюється цією угодою, зокрема повернення коштів за розірваним договором.

Слід зазначити, що учасники групи «Авто Просто» між собою в договірних відносинах не перебувають, ними укладені окремі самостійні договори із відповідачем у справі.

Тобто умови договору, які обмежують права та обов'язки учасника двосторонньої угоди та є залежними від волі третіх осіб, які не є сторонами договору і не звертались за судовим захистом свого права у межах даної справи, не можуть тягти за собою правові наслідки у вигляді відмови у поверненні грошових коштів відповідно до умов договору.

Таким чином, не можна погодитися із висновком Верховного Суду України про те, що передчасне повернення коштів учаснику групи з Фонду для повернення коштів, порушує права інших учасників, які стоять в черзі на повернення коштів перед позивачем, оскільки позивач із цими особами у договірних відносинах не перебуває, є незалежним від їх волевиявлення і його вимоги не можуть бути пов'язані з волею третіх осіб, які не є сторонами договору.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов'язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Європейського суду з прав людини природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухваленій постанові Верховного Суду України

від 18 жовтня 2017 року № 6-1584цс17, оскільки вважає, що передбачений сторонами договору порядок повернення чистих внесків, побудований на принципі пріоритетності без встановленого строку їх повернення, та накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення, не можуть бути підставою для відмови у захисті права позивача на отримання коштів, сплачених ним на виконання умов угоди.

З огляду на вищевикладене, вказана справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 402-404 ЦПК України, пунктом 7 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу

№ 380/63/16-ц за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення грошових коштів, сплачених за договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», подану його представником Онищенком Олександром Анатолійовичем, на рішення Апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк