ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

6 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/5571/16-ц

Провадження № 22-ц/818/1189/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2018 року, ухвалене суддею Букреєвою І.А.,-

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв Андрій Миколайович про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк»,та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 20, згідно якого якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 2 644 000 доларів США строком по 25 грудня 2012 року зі сплатою 12,5% річних. Боржник свої зобов»язання за кредитним договором не виконував.

З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань 9 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №16/08-Б, відповідно до якого в іпотеку передано багатоквартирний житловий будинок літ В-5, по АДРЕСА_2 загальною площею 6422,9 кв.м, житловою площею 2285, 6 кв. м.

Відомості про іпотеку внесені до реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону. Позичальник свої зобов'язання з грудня 2008 року не виконує.

З дозволу банку квартири АДРЕСА_3 житлового будинку виведено з іпотеки та відчужено власником.

Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки №16/9-Б, укладений 09 червня 2008 року визнаний недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2010 року на користь Банку стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1664543,02 грн., 2630252,33 дол. США, судові витрати у сумі 1700 грн. та 120 грн.

17 червня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. відчужено квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1

4 квітня 2012 року Апеляційним судом Харківської області рішення суду скасоване. Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено.

Згідно висновку про вартість майна предмету іпотеки - вартість квартири складає 496400 грн.

Просить в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26 грудня 2007 року ОСОБА_2 у розмірі 4539595,58 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. 17.06.2011 року. Реалізацію предмета іпотеки провести шляхом надання ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 463500,00грн., з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому рахунку права отримання у нотаріуса дублікату Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. 17 листопада 2011 року, реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. 17 листопада 2011 року за реєстровим № 1364, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2018 року у задоволені позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна квартира обтяжена іпотекою, оскільки є складовою частиною багатоквартирного житлового будинку, який є предметом іпотеки, що сторонами не заперечується та не потребує доказування.

Зазначає, що представник Банку неодноразово наголошував на тому, що для визначення співвідношення предмета іпотеки з її частиною, необхідні документи, які в ПАТ АБ «Украгазбанк» відсутні, однак судом не було витребувано жодного документа.

У разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення мотивоване тим, що спірна квартира на час укладення договору №16/08-Б була невідокремленою складовою частиною предмета іпотеки, і наразі не має правових підстав вважати, що ця квартира є самостійним предметом іпотеки. Договір іпотеки не містить процедури звернення стягнення на квартиру, як складову частину предмета іпотеки. Доказів, що на час передачі багатоквартирного будинку в іпотеку він був введений в експлуатацію у встановленому законом порядку, та доказів, які б встановлювали співвідношення предмету іпотеки зі спірною квартирою, яка є його частиною та вартості предмета іпотеки (будинку) з вартістю спірної квартири позивачем не надано.

З таким висновком суду погодитись не можна.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства. Висновок суду, що квартира не є самостійним предметом іпотеки не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки квартира є частиною предмета іпотеки (будинку) в якому вона знаходиться. Суд постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Судом встановлено, що між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 26.12.2007 укладений кредитний договір №20 відповідно до якого, банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 2 644 000,00 доларів США на строк з 26.12.2007 по 25.12.2012 зі сплатою процентів виходячи із 12,5% річних (т. 1 а.с.57-59).

Пунктом 3.2.8 укладеного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених цим договором відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки».

У договорі іпотеки п. 3.2.6 визначено, що Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту використання кредиту не за цільовим призначенням або порушення інших умов кредитного договору.

ОСОБА_2 взяті зобов'язання не виконав. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 та рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.07.2010 на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1664543,02 грн., 2630252,33 доларів США, а також судові витрати у сумі 1700,00 грн. та 120,00 грн. (т.1 а.с.70-72).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки між банком та іпотекодавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за №16/08-Б від 09.06.2008 р. (а.с.62-65).

Згідно даного договору в забезпечення зобов'язань позичальника в іпотеку Банку було передано нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 22856,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2008.

На теперішній час рішення суду не виконано, у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує заборгованість по кредитному договору, постановами від 11 листопада 2011 року №29965421 та від 22 лютого 2012 року №31363558 відкрито виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення сум.

Позивач просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Той факт, що спірна квартира дійсно обтяжена іпотекою, оскільки є складовою частиною багатоквартирного житлового будинку, який є предметом іпотеки, сторонами не заперечується і не потребує доказування.

Разом з тим, як зазначено вище, за договором №16/08-Б предметом іпотеки було визначено не окремі квартири, а будинок 31 загалом (який складається зі 123 квартир).

При цьому договором №16/08-Б було визначено вартість предмету іпотеки - житлового будинку вцілому в розмірі 17070000 гривень (п.2.2.договору іпотеки).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Суди встановили, що на час звернення кредитора до суду основне зобов'язання боржник не виконав.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, державна реєстрація іпотек регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 31 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Установивши факт переходу до ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, судова колегія вважає за можливе застосували до спірних правовідносин статтю 23 Закону України «Про іпотеку».

Висновок суду про те, що спірна квартира не могла бути предметом іпотеки на підставі того, що в іпотеку 09 червня 2008 року було передано будинок в цілому по АДРЕСА_1 який складається з 123 квартир, є безпідставним, оскільки квартира НОМЕР_1 знаходиться в зазначеному будинку.

На момент укладання іпотечного договору банк та іпотекодавець не могли визначити окремі квартири як предмет договору, оскільки квартири не були виділені в натурі, не було оформлено майнові права на них. Тому в іпотеку передавався весь житловий будинок (включаючи усі 123 квартири, з яких він складався).

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, судова колегія відхиляє, оскільки, дізнавшись про порушення своїх прав, ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося за захистом своїх прав своєчасно, про що свідчить рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 та рішення апеляційного суду Харківської області від 07.07.2010 якими на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1 664 543,02 грн, 2 630 252,33 доларів США, а також судові витрати у сумі 1700,00 грн та 120,00 грн (т.1 а.с.70-72).

На теперішній час рішення суду не виконано, у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує заборгованість по кредитному договору, постановами від 11 листопада 2011 року №29965421 та від 22 лютого 2012 року №31363558 відкрито виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення сум.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки між банком та іпотекодавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за №16/08-Б від 09.06.2008 р. (а.с.62-65) згідно якого в забезпечення зобов'язань позичальника в іпотеку Банку було передано нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 22856,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2008.

Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки є забезпеченням виконання основного зобов'язання на виконання якого позивач своєчасно дотриманням строків позовної давності звернувся до суду, то судова колегія вважає, що позовна давність до похідних від цього вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення виконання цього основного зобов'язання також не сплинула.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Позивач в позовній заяві просить зазначити початкову ціну предмету іпотеки 463500,00грн., судова колегія погоджується з цим, оскільки зазначення в рішенні ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні немає безспірно та кінцево визначеної мети й завдання,тому що на час укладення договору купівлі продажу встановлюється на підставі оцінки та за згодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду апеляційної інстанції позивачем було надано розрахунок заборгованості з якого вбачається, що вона складається з суми боргу по тілу кредиту 2382796,72 дол. США, заборгованості по процентах у розмірі 3034407,31 дол. США та пені 2611545,21 дол. США, всього заборгованість станом на 22.11.2018 становить 149845349,73 грн.

Судова колегія вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на те, що розрахунок процентів і пені складено за період після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, судова колегія вважає за можливе зазначити в резолютивній частині постанови розмір заборгованості лише по тілу кредиту.

Судова колегія оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та доводів апеляційної скарги , вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства АБ «УКРГАЗБАНК» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції в сумі 1378 грн (т.1 а.с. 1) та за подачу апеляційної скарги в сумі 2067 грн (т.2 а.с. 11), в всього в сумі 3445 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» -задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2018 року-скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. 17.06.2011 року в рахунок заборгованості за кредитним договором №20 від 26 грудня 2017 року позичальника ОСОБА_2 по тілу кредиту у розмірі 2 382 796 (два мільйони триста вісімдесят дві тисячі сімсот дев"яност шість) грн 72 коп.

Реалізацію предмета іпотеки провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 463500,00грн., з наданням ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому рахунку права отримання у нотаріуса дублікату Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. 17.11.2011 р., реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. 17.11.2011 р. за реєстровим № 1364, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства АБ «УКРГАЗБАНК» судовий збір в сумі 3445 (три тисячі чотириста сорок п"ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук

Повний текст складено

11 грудня 2018 року