КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2842/2018
справа №326/299/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Шкоріної О.І., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суд міста Києва, постановлену під головуванням судді Козлова Р.Ю. 28 серпня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Уряду України про відшкодування шкоди за неправомірне використання об&q?ор;єкта права інтелектуальної власності,-

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди за неправомірне використання об&q?мі;єкта права інтелектуальної власності.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року у відкритті провадження відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про прийняття судом першої інстанції справи до розгляду. Посилається на те, що справа має бути прийнята судом, оскільки стосується захисту прав у кримінальному провадженні, де вона позбавлена можливості подати цивільний позов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити.

Представник відповідача Фартушна В.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позов стосується порушених прав позивача, питання про що наразі вирішується у кримінальному провадженні (здійснюється досудове розслідування), а відтак справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст.186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З матеріалів справи убачається, що в провадженні Приморського відділення поліції Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Національної поліції України знаходиться кримінальне провадження №0000024 від 13 січня 2016 року за ч.1 ст.176 КК України. Постановою від 18 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано потерпілою (т.1 а.с.69).

Частина 1 ст.176 КК України передбачає санкцію за незаконне відтворення, розповсюдження творів науки, літератури і мистецтва, комп'ютерних програм і баз даних, а так само незаконне відтворення, розповсюдження виконань, фонограм, відеограм і програм мовлення, їх незаконне тиражування та розповсюдження на аудіо- та відеокасетах, дискетах, інших носіях інформації, камкординг, кардшейрінг або інше умисне порушення авторського права і суміжних прав, а також фінансування таких дій, якщо це завдало матеріальної шкоди у значному розмірі.

Згідно із даними листа Приморського відділення поліції Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Національної поліції України від 06 березня 2018 року №1283/52-18 (т.1 а.с.164, т.2 а.с.182) ОСОБА_2 повідомили про долучення до матеріалів кримінального провадження її заяви про прийняття цивільного позову, проте через відсутність суми спричиненої майнової шкоди та доказів її спричинення зазначено, що позов пред&q?ст;явлений не в установленому законом порядку, що унеможливлює його прийняття та визнання її цивільним позивачем.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 посилається на порушення своїх прав у сфері інтелектуальної власності та просить стягнути збитки за неправомірне використання її трудів.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред'явила цивільний позов.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.4 ст.128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред'являються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При здійсненні правосуддя суд керується законодавством України та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частинами 1-3 ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Судове рішення приймається у формі ухвали, постанови або вироку, які мають відповідати вимогам, передбаченим статтями 369, 371-374 цього Кодексу. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Ураховуючи, що лист Приморського відділення поліції Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Національної поліції України від 06 березня 2018 року №1283/52-18 не містить посилання на будь-які процесуальні рішення щодо прийняття цивільного позову, суд апеляційної інстанції виходить із вимог закону.

Не допускається перебування в провадженні суду двох однакових справ (п.10 ч.3 ст.175, п.3 ч.1 ст.186, п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України).

Згідно із положеннями ст.61 КПК України процесуального статусу цивільного позивача особа набуває в силу факту подання нею позовної заяви до органу досудового розслідування або суду. Кримінальним процесуальним законом не передбачається винесення постанови про визнання особи цивільним позивачем.

Згідно із положеннями ч.5 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України правом прийняття рішень щодо цивільного позову наділяється суд та виключно в межах його повноважень знаходиться питання чи дотримано вимог форми і змісту цивільного позову та прийняття рішень, які можуть вплинути на його розгляд.

Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на обставинах вчинення злочину, залежно від чого можуть виникнути підстави для прийняття рішення за цивільними вимогами та в кримінальному провадженні поданий цивільний позов, суд першої інстанції уважав, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального провадження.

Проте такий висновок є помилковим.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

При цьому, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен маж право на справедливий і публічний розгляд його справи, упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов&q?а ;язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у справі Golder v.the United King-dom (1975) зауважив, що процесуальні гарантії, визначені в статті 6 стосовно справедливості, публічності та негайності, втрачають сенс за відсутності захисту передумов для дотримання цих гарантій, а саме - доступу до суду. Суд встановив це як невід»ємний аспект гарантій, визначених у статті 6, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавільної влади, які є основою більшої частини Конвенції. Отже, частина 1 статті 6 гарантує кожному право на подання до суду будь-яких позовів стосовно їхніх цивільних прав та обов&q?ьн;язків (рішення у справі Golder v.the United King-dom (1975), п. 28-36).

У цьому ж рішення Європейський суд наголошує, що однією з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до процедури з усіма атрибутами судової форми контролю: держава не може обмежити або скасувати судовий контроль у певних сферах. Зацікавлена особа повинна мати можливість розгляду своєї справи в суді без надмірних правових чи практичних перепон: ускладнених чи формалізованих процедур прийняття та розгляду позовних заяв і таке інше. Відмова в правосудді забороняється.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, серед основних завдань кримінального судочинства стоїть питання про притягнення винних осіб до відповідальності, як засіб правового реагування держави з метою дотримання правопорядку. Кримінальне судочинство поряд із вирішенням питань дотримання правопорядку та притягнення винних осіб до відповідальності допускає одночасне вирішення питань приватного характеру, яким заподіяно шкоди.

Питання про захист від порушень приватних та/або публічних прав належить розглядати в порядку цивільного, адміністративного чи господарського судочинства, або спеціального виду судочинства - судом з питань інтелектуальної власності.

Само по собі кримінальне судочинство не становить іншої, ніж зазначено, юрисдикції судів, створених для захисту порушених приватних прав, тому не можна стверджувати, що потерпілій особі слід заявляти вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, лише в порядку кримінального судочинства. При вирішенні питання суд повинен виходити з характеру спору, суб&q?ти;єктного складу правовідносин, предмету та підстав заявлених вимог.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції помилково застосовано п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Відповідно до ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суд міста Києва від 28 серпня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.І. Шкоріна

В.В.Соколова