Справа № 365/490/17 Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/1728/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 24.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Судді-доповідача Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Згурівського районного суду Київської області від 01 лютого 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.12.2013 року, -

встановив:

У липні 2017 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому зазначає, що 11.12.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав в ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав повністю та надав відповідачу кредит на визначених умовах. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитом належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 20.06.2017 року становить 13 871,92 грн. та складається з наступного: 499,01 грн. - заборгованість за кредитом, 10 807,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 429,11 - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 636,76 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи зазначене, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість згідно кредитного договору № б/н від 11.12.2013 року у розмірі 13 871,92 грн. та судовий збір в розмірі 1 600 грн.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 01 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.12.2013 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 500 гривень, що встановлено з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.6). На Витязі з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» відсутній підпис відповідача про ознайомлення (а.с.7). До позовної заяви позивачем додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, який теж не містить підпису відповідача про ознайомлення (а.с.8-31).

Відповідачем ОСОБА_2 в рахунок погашення кредитної заборгованості було здійснено платежі: 24.05.2016 року в сумі 1011,50 гривень та 13.07.2016 року - 685,78 гривень (розрахунок заборгованості - а.с.4-5). Позивачем надано до суду власний розрахунок заборгованості за кредитом (а.с.4-5).

Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Положеннями ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

11.12.2013 року відповідачем ОСОБА_2 в ПАТ КБ «Приватбанк» була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В анкеті-заяві відповідач лише виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою кредиткою та погодився, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, в заяві відповідача не визначено яку банківську послугу йому надано або яку він обрав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, останній разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не містить підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач ОСОБА_2 був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім того, у правовій позиції, викладеній Верховний Судом України у справі № 6-240цс14 зазначено, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Факт укладення кредитного договору стороною відповідача не оспорюється та приймається судом. Стороною відповідача визнається зняття відповідачем кредитних коштів з карткового рахунку, а отже тіло кредиту не оспорюється. Крім того, відповідач ОСОБА_2 періодично погашав заборгованість за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що станом на 24.05.2016 року тіло кредиту становило 499,01 гривень. Погашення кредиту мало місце, зокрема платежами: 24.05.2016 року - 1011,50 гривень та 13.07.2016 року - 685,78 гривень, що разом становить 1697,28 гривень.

Оскільки в анкеті-заяві відсутні дані про таку істотну умову кредитного договору як розмір процентної ставки, то відсотки за кредитом мають визначатись відповідно до положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Загалом до 24.05.2016 року, виходячи з тіла кредиту 499,01 гривень, відсотки становили 218,56 гривень. Отже,станом на 24.05.2016 року відповідачем заборгованість за кредитом погашена повністю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафних санкцій відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів щодо спростування висновків суду про законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення. Колегія суддів не вбачає інших підстав для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 7, 374, 375, 376 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Згурівського районного суду Київської області від 01 лютого 2018 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.