Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/563/17 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 2 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №275/563/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Брусилівської селищної ради Житомирської області про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним та його скасування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області, ухвалене 10 квітня 2018 року суддею Данилюк О.С. в смт. Брусилові,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому, просив визнати свідоцтво на право власності № 50 від 09 листопада 1994 року на житловий будинок № 22 по вул. Одеській у смт. Брусилів Житомирської області недійсним та скасувати його. Обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідно до оскаржуваного свідоцтва, яке видано на підставі договору передачі № 56 від 30 листопада 1994 року, оформленого Брусилівською селищною радою народних депутатів, спірний будинок належить ОСОБА_2 Вважає, що передача вказаного житлового будинку у особисту власність останній проведена з порушенням вимог чинного на той час законодавства та його права на отримання у власність частини даного будинку.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво на право власності № 50 від 09 листопада 1994 року на житловий будинок № 22 по вул. Одеська в смт. Брусилів Житомирської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

На її думку, суд не зясував, чи діяв виконавчий комітет Брусилівської селищної ради як орган приватизації, не допитав з приводу обставин справи його представника, а також її, як відповідача у справі. Судом не вирішено питання про залучення до участі у розгляді справи всіх заінтересованих осіб, зокрема спадкоємців її померлого чоловіка - ОСОБА_3, який також за життя мав право на приватизацію спірного житлового приміщення. Судом не встановлено, які дії та якого органу призвели до порушення закону при видачі їй свідоцтва про право власності на будинок. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_1 у 1996 році став повнолітнім, знав про порушення свого права, але до суду звернувся з пропущенням строку позовної давності.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з підстав, зазначених у ній.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити скаргу без задоволення, зважаючи на її безпідставність.

Заслухавши ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Правові основи приватизації державного житлового фонду визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон).

За змістом ч. 4 ст. 5 Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають статус постраждалих від аварії на ЧАЕС 2 категорії (а.с. 9, 111).

09.11.1994 ОСОБА_2 звернулась до виконавчого комітету Брусилівської селищної ради народних депутатів із заявою про передачу їй в особисту власність будинку, розташованого по вул. Одеській, 22 у смт. Брусилів Житомирської області (а.с. 7).

До заяви була додана довідка про склад сімї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, згідно якої до складу сімї ОСОБА_2 входили ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - син (а.с. 6).

При цьому зі змісту заяви ОСОБА_2 від 09.11.1994 вбачається, що ОСОБА_3 не заперечував проти передачі ОСОБА_2 будинку, розташованого по вул. Одеській, 22, у смт. Брусилів Житомирської області, в її особисту власність (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва на право власності від 09.11.1994 № 50, виданого виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради народних депутатів, будинок № 22 по вул. Одеській у смт. Брусилів Житомирської області належить ОСОБА_2, яка є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії, на праві особистої власності. Свідоцтво видано на основі договору передачі № 56 віл 30.11.1994, оформленого Брусилівською селищною радою народних депутатів (а.с. 5).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та зазначив, що видача оспореного свідоцтва відбулась з порушенням права позивача на приватизацію, оскільки останній на час спірних правовідносин був зареєстрований у будинку і мав право на його приватизацію.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд не зясував її думки з приводу обставин справи, спростовуються змістом протоколів судових засідань, згідно яких, як ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 давали пояснення у справі. Крім того, в матеріалах справи містяться відзив, заперечення на відповідь на відзив, подані ОСОБА_4

Доводи про те, що судом також не було допитано представника Брусилівської селищної ради, не мають правового значення для вирішення спору, оскільки матеріали справи містять заяви про розгляд справи у його відсутність.

Помилковий висновок суду про те, що виконавчий комітет Брусилівської селищної ради не був органом приватизації, за наявності інших підстав для задоволення позову, на правильність ухваленого рішення не впливає.

Не залучення судом до участі у розгляді справи всіх заінтересованих осіб, зокрема спадкоємців померлого ОСОБА_3, який також за життя мав право на приватизацію спірного житлового приміщення, не призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, суд не приймав судове рішення про права, свободи, інтереси померлого ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не включено до свідоцтва про право власності на спірний будинок, як особу, що мала право на його приватизацію, а тому доводи ОСОБА_2 у частині не встановлення судом обставин, що мають значення для справи, є безпідставними. Крім того, судом оглядались матеріали за заявою ОСОБА_2, на підставі яких видавалось оспорюване свідоцтво, згідно яких достовірно встановлено, що позивач був зареєстрований у спірному будинку на час його приватизації.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 у 1996 році став повнолітнім, знав про порушення свого права, але до суду звернувся з пропущенням строку позовної давності, на правильність ухваленого рішення також не впливають, оскільки заяву про застосування спливу позовної давності ОСОБА_2 та її представник не робили.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 23 серпня 2018 року.