Пр.№2/756/1390/18
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Майбоженко А.М.
секретаря Ковган О.І.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої громадянинові притягненням до кримінальної відповідальності,
У серпні 2017року позивач звернувся до суду з позовом до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої громадянинові притягненням до кримінальної відповідальності.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що протягом 4 років 3 місяців 12 дні зазнав кримінального переслідування в межах розслідування кримінальної справи №20-3943. В цей період його було позбавлено волі, застосовано неправомірні обмеження розпорядження належною йому власністю, проведено ряд незаконних слідчих дій. Кримінальне провадження відносно нього було закрито по спливу вказаного строку у зв'язку з відсутністю події злочину.
Вважає, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, значні моральні страждання, яких він зазнав у зв'язку з цим є підставою для настання відповідальності Держави за завдану йому моральну шкоду, розмір якої він оцінює у сумі 2 000 000 гривень.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.
Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду свої письмові заперечення проти позову в яких просив розглядати справу у відсутності їх представника та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на безпідставність вимог позивача. Позивачем не обґрунтовано, факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, а також матеріальної шкоди, збитків у визначеному розмірі та з чого позивач виходить при оцінці заподіяної йому шкоди. Вважає, що позивачем не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Розмір морального відшкодування позивачем необґрунтовано завищено.
Відповідно, до пункту 3 статті 13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір мінімальної заробітної плати на 2017 рік було установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у місячному розмірі: з 1 січня -3 200,00 гривень.
Разом із тим, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень.
Оскільки, право позивач на відшкодування шкоди є наслідком незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, про, що зазначається у частині 1 статті 2 Закону, тому й відшкодування шкоди повинно відбуватися в розмірах і порядку, передбачених цим Законом. У зв'язку з цим незрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду у загальному розмірі 2 000 000,00 гривень ним не зазначено жодного доказу (обґрунтування), який це підтвердив, стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету. Також щодо безпідставних вимог позивача відносно відшкодування витрат на правову допомогу позивачем не надано належних доказів (платіжних документів) на підтвердження витрат на правову допомогу саме в такому розмірі. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено наступне.
18 квітня 2011 року старшим слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва, тобто створення суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) ТОВ «ПРОМАГРОЛІЗИНГ», ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМІНЬ Л» з метою прикриття незаконної діяльності та за фактом підроблення документів податкової звітності ТОВ «ПРОМАГРОЛІЗИНГ», ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМІНЬ Л» за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 358 КК України і присвоєно кримінальній справі реєстраційний № 20-3943.
21 червня 2011 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) в АДРЕСА_1 та обшук в належному йому автомобілі BMW 5321 E60.
Згідно протоколів обшуку від 21 червня 2011 року із квартири та автомобіля ОСОБА_2 вилучено: грошові кошти у розмірі 74 000 гривень та 519 гривень(із автомобіля); телефон «Nokia» 2180 чорного кольору, Nokia» 1616-2 чорного кольору з синіми смужками, «Apple iPhone» чорного кольору та «Nokia» сіро-чорного кольору(із автомобіля); ноутбук «MSI» моделі MS-6837D ; жорсткий диск Asus № DL 2.5' EXT.HDD/500G.
Після проведення обшуку автомобіля його було вилучено та направлено на тимчасове зберігання до Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві.
22 червня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. по справі № 20-3943 винесено постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками організації фіктивного підприємництва, тобто створення суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) ТОВ «Промагролізинг», ТОВ «Агропромсервіс Трейд» та ТОВ «Промінь Л» з метою прикриття незаконної діяльності за ознаками в його діях складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України.
22 червня 2011 року ОСОБА_2, який підозрювався у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 205 КК України затримано в приміщенні СУ ГУМВС України в м.Києві в порядку ст. 115 КПК України.
Починаючи з 22 червня 2011 року, ОСОБА_2 почав утримуватися в ІТТ при ГУ МВС України в місті Києві.
23 червня 2011 року старший слідчий СУ ГУ МВС України в м. Києві Безушко А.П. звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із поданням про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
24 червня 2011 року Шевченківським районним судом міста Києва продовжено термін затримання підозрюваного ОСОБА_2 до 09 діб, тобто до 01 години 15 хвилин 01 липня 2011 року.
29 червня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про накладення арешту на грошові кошти в сумі 74 000 гривень, які були вилучені під час обшуку за місцем проживання Позивача та 519 гривень, які були вилучені під час обшуку в належному йому автомобілі. Грошові кошти повернуті були лише через 6 місяців після закриття кримінального провадження у 2016 році.
29 червня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками в його діях організації фіктивного підприємництва ТОВ «Н.Т.К.ОКТАН» з метою прикриття незаконної діяльності за ознаками в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України. Цього ж дня ОСОБА_2 притягнуто як обвинуваченого по справі № 20-3943.
Цією ж постановою зазначена кримінальна справа об'єднана в одне провадження з кримінальною справою № 20-3943 під загальним реєстраційним номером № 20-3943.
30 червня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту відносно обвинуваченого ОСОБА_2 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України.
12 серпня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про визнання та приєднання до кримінальної справи № 20-3943 речових доказів, які були вилучені під час обшуку у квартирі Позивача ще 21 червня 2011 року, а саме належна Позивачу комп'ютерна техніка: Ноутбук «MSI» моделі MS-6837D ; жорсткий диск Asus № DL 2.5' EXT.HDD/500G. Всі зазначені речові докази були передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів ГУ МВС України в м. Києві.
Досудове слідство в даній справі та запобіжний захід відносно ОСОБА_2 неодноразово продовжувались.
01 липня 2011 року слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Гаврилюком І.Д. прийнято постанову про накладення арешту на квартиру, яка знаходиться в місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 та яка на праві власності належить ОСОБА_2 та заборонено виконання з вказаною квартирою будь-яких цивільно-правових угод, її продаж та переоформлення.
Цього ж дня, 01 липня 2011 року, слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Гаврилюком І.Д. прийнято постанову про накладення арешту на автомобіль марки BMW 532I E60, 2008 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_2 та заборонено виконання з вказаним автомобілем будь-яких цивільно-правових угод, його продаж та переоформлення. Більше того, цією ж постановою зазначалося, що автомобіль буде зберігатися на штраф-майдані УДАІ ГУМВС України. Повернуто автомобіль власнику стало можливим лише 23 жовтня 2013 року.
15 вересня 2011 року старший слідчий СУ ГУМВС України в м. Києві Безушко А.П. за погодженням 16 вересня 2011 року із заступником прокурора міста Києва Шморгуном О.С. звернувся із поданням про накладення арешту на кошти ОСОБА_2 та зупинення видаткових операцій по його рахунку до Шевченківського районного суду міста Києва.
19 вересня 2011 року Шевченківським районним судом міста Києва подання старшого слідчого Безушка А.М. задоволено і прийнято постанову, відповідно до якої накладено арешт на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, відкритий у ПАТ «Дельта Банк», зупинивши видаткові операції по рахунку.
Станом на 27 вересня 2011 року на рахунку НОМЕР_2, який був відкритий в АТ «Дельта Банк», знаходилися належні ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 600 000 гривень.
Лише 21 серпня 2014 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва по справі № 758/9566/14-к скасовано арешт, накладений суддею Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2011 року на рахунок НОМЕР_2, відкритий ОСОБА_2.у ПАТ «Дельта Банк».
29 вересня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками в його діях організації вчинення фінансових операцій з коштами одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації, спрямованих на приховування незаконного походження таких коштів, за ознаками в його діях злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 209 КК України.
Цією ж постановою зазначена кримінальна справа об'єднана в одне провадження з кримінальною справою № 20-3943 під загальним реєстраційним номером № 20-3943.
04 жовтня 2011 року постановою старшого слідчого управління ГУ МВС України в місті Києві Безушком А.П. прийнято постанову про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 27 - ч.2 ст. 205, ч.3 ст. 27 - ч.1 ст. 209 КК України
05 жовтня 2011 року ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 27 - ч.2 ст. 205, ч.3 ст. 27 - ч.1 ст. 209 КК України.
06 жовтня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в місті Києві Безушко А.П. прийнято постанову про виділення з кримінальної справи № 20-3943 кримінальної справи, порушеної за фактом підроблення документів ТОВ «Промагролізинг», ТОВ «Агропромсервіс Трейд», ТОВ «Промінь Л» за ознаками складу злочинів, передбачених частиною 2 статті 358 Кримінального кодексу України в окреме провадження. Виділеному провадженню присвоєно реєстраційний номер № 20-3996.
17 листопада 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в місті Києві Безушко А.П. перекваліфіковано дії ОСОБА_2 з ч.3 ст. 27 - ч.2 ст. 205, ч.3 ст. 27 - ч.1 ст. 209 КК України на частину 3 статті 27, частину 2 статті 28, частину 2 статті 205, частину 3 статті 27, частину 2 статті 209 Кримінального кодексу України згідно постанови слідчого про перекваліфікацію дій.
17 листопада 2011 року, старший слідчий СУ ГУМВС України в місті Києві капітан міліції Безушко А.П. приймає постанову про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за частиною 3 статті 27 частиною 1 статті 209 Кримінального кодексу та порушує кримінальну справу щодо ОСОБА_2 за частиною 3 статті 27 частиною 2 статті 209 Кримінального кодексу України.
17 листопада 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками в його діях організації фіктивного підприємництва ТОВ «Сінергія-С» з метою прикриття незаконної діяльності, за попередньою групою осіб, за ознаками в його діях злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України.
Цією ж постановою зазначена кримінальна справа об'єднана в одне провадження з кримінальною справою № 20-3943 під загальним реєстраційним номером № 20-3943.
06 грудня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. було винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України в частині щодо організації фіктивного підприємництва ТОВ «ПРОМАГРОЛІЗИНГ», ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС ТРЕЙД» та ТОВ «ПРОМІНЬ Л» за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України.
07 грудня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про виділення з кримінальної справи № 20-3943 для проведення додаткової перевірки матеріалів кримінальної справи, порушеної за фактом фіктивного підприємництва ТОВ «Промагролізинг», ТОВ «Агропромсервіс Трейд», ТОВ «Промінь Л», ТОВ «Міксбуд», ПП «БВП-Буд», ТОВ «Автодорінвест» та ТОВ «Кронк МСК» за ознаками злочинів, передбачених частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України в окреме провадження. Виділені матеріали були приєднані до кримінального провадження за реєстраційним номером № 20-3996.
Однак, цього ж дня, 07 грудня 2011 року постановою старшого слідчого слідчого управління ГУ МВС України в місті Києві Безушком А.П. прийнято постанову про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст.28, ч.2 ст. 205, ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 209 КК України.
07 грудня 2011 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Безушком А.П. прийнято постанову про виділення з кримінальної справи № 20-3943 для проведення додаткової перевірки документів, які були вилучені у ОСОБА_2 під час обшуку у належній йому квартирі 21 червня 2011 року. Виділені матеріали були приєднані до кримінального провадження за реєстраційним номером № 20-3996.
В 2012 році органом досудового слідства складено обвинувальний висновок та направлено на розгляд до суду.
Органами досудового слідства пред'явлено обвинувачення ОСОБА_2 в тому, що він, своїми умисними діями, які виразились у організації фіктивного підприємництва, тобто створення суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) ТОВ «Н.Т.К. ОКТАН» та ТОВ «СІНЕРГІЯ-С» з метою незаконної діяльності, вчинені повторно, що заподіяли великої матеріальної шкоди державі, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, а також у організації вчинення фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмивання) доходів, спрямованих на приховування незаконного походження таких коштів, джерела їх походження, переміщення, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмивання) доходів, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України.
Кримінальна справа № 20-3943 перебувала на розгляді в Подільському районному суді міста Києва.
26.07.2012 року постановою судді Подільського районного суду м.Києва змінено запобіжний захід відносно ОСОБА_2 з тримання під вартою на підписку про невиїзд.
08 травня 2014 року постановою Подільського районного суду м. Києва № 2607/2476/2012 кримінальну справу № 20-3943 направлено прокурору м. Києва для організації додаткового розслідування. Запобіжний захід залишено без змін.
При цьому, судом зазначено, що під час провадження досудового слідства обставини справи досліджені поверхово та однобічно, з порушенням вимог чинного законодавства, за наявності численних заяв свідків про надання свідчень під тиском слідчого та внаслідок фальсифікації ним відповідних протоколів, за наявності даних щодо ймовірної причетності працівників правоохоронних органів до зникнення 132 310 грн., наявних у фігурантів справи під час їх вилучення та огляду, відсутності власне допустимих доказів самої події злочину.
Крім того, суд в постанові від 08 травня 2014 року зазначив про те, що прослуховування телефонних розмов велось незаконно і не було санкціоноване судом, як того вимагає стаття 31 Конституції України.
На додатковому розслідуванні, прокуратурою міста Києва підслідність даної справи була визначена за Подільським УП ГУНП України в м. Києві.
Таким чином, з моменту порушення відносно Позивача кримінальної справи та до моменту її закриття відносно Позивача у зв'язку з відсутністю події злочину (з 22 червня 2011 року по 03 вересня 2015 року) минуло 4 роки 3 місяці 12 днів або 52 місяці. Цей період згідно з Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянином незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є періодом перебування Позивача під слідством та судом (притягнення до кримінальної відповідальності) у вказаному кримінальному провадженні.
За цей період позивач зазнав обмежень свободи (утримувався під вартою більше одного року), обмежень права на вільне володіння належним майном (квартирою, автомобілем, грошовими коштами на банківському рахунку, іншим майном, що було вилучено органами досудового слідства), тривалий час зазнав кримінального переслідування, що негативно вплинуло на його психологічний стан, внесло вимушені негативні зміни до його приватного, сімейного життя, а тому задало значних душевних страждань.
Згідно висновків експерта №2547 від 02.07.2018 року, складеного експертом Київської незалежної судово-експертної установи, ситуація, що пов'язана з незаконним притягненням ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності у кримінальній справі №20-3943 є психотравмуючою для нього. Психотравмуючий зміст згаданої ситуації полягає у тому, що вона, уявляючи собою комплексний стресогенний чинник екстремальної дії, викликала та стала підтримувати у ОСОБА_2 інтенсивні негативні переживання (страждання), руйнівні стосовно його психологічного позитивного самопочуття, тобто стосовно почуття повноцінності власної особистості та поваги. ОСОБА_2 внаслідок зазначеної ситуації спричинені страждання, тобто завдано (нанесено) моральну шкоду. Можливий розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_2 моральної шкоди (з психологічної точки зору) може становити 609,36 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 28 Конституції України визначає, що кожен має право на повагу до його гідності, а також те, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Стаття 29 Конституції передбачає право кожної людини на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.
Стаття 56 Конституцією України передбачено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частина 2 цієї статті роз'яснює, що моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина 2 статті 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, а також в інших випадках, встановлених законом.
Стаття 1176 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Частина 2 цієї статті встановлює, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Частина 6 цієї статті встановлює, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до статті 7 статті 1176 ЦК України зазначається, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Стаття 1 цього Закону зазначає, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Пунктом 2 статті 2 Закону зазначається, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Статтею 3 названого Закону встановлено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.
Стаття 4 Закону відзначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Стаття 13 Закону зазначає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регулює питання застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України. Відповідно до статті 17 цього Закону зазначається, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначається, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Пунктом 3 статті 5 Конвенції зазначається, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з'явитися на судове засідання.
Положеннями підпункту «с» визначається те, що законний арешт або затримання особи, здійснене з метою припровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Пункт 4 цієї статті Конвенції зазначає, що кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Стаття 5 передбачає, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
З огляду на все, викладене вище, суд вважає обґрунтованими вимоги про відшкодування позивачу за рахунок Держави моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн., завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду при притягненні позивача до кримінальної відповідальності в 2011-2015 роках. Даний розмір шкоди, на думку суду, є обґрунтованим та відповідає обсягу моральних втрат, завданих позивачу. При визначенні розміру завданої моральної шкоди судом застосовується принцип верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, враховується характер та обсяг страждань позивача, тривалість та тяжкість змін у його життєвих та суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому, оцінюючи заперечення відповідача щодо позову, суд виходить з наступного.
Всі зібрані у справі письмові докази, висновок експерта беззаперечно вказує на наявність значних моральних страждань позивача у зв'язку з тим кримінальним переслідуванням, якого він зазнав. Посилання відповідача на відсутність доказів щодо розміру завданої шкоди також спростовується висновком психологічної експертизи.
Щодо неналежності відповідача, суд зауважує, що позов подано не у зв'язку з порушенням прав позивача безпосередньо відповідачем як юридичною особою та державним органом, а через те, що відповідно до ст. 170, 176 ЦК України держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року і покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Тобто Державна казначейська служба України тільки виконує зобов'язання держави в деліктних правовідносинах, а тому вказаний розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача.
Щодо завищення розміру відшкодування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено здійснення розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється виключно Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.
Відповідач посилається на те, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень.
Даним Законом внесено зміни до ряду законодавчих актів щодо соціального та пенсійного забезпечення, оплати праці різних категорій працівників, які фінансуються за рахунок Державного бюджету.
Змін до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» даним Законом не внесено. Даний Закон є єдиним нормативно-правовим документом, яким урегульовано порядок відшкодування шкоди у зазначеному випадку. Розмір відшкодування судом визначено у відповідності до його вимог.
У відповідності до вимог ст.ст.139, 141 ЦПК України, суд вважає правильним стягнути з відповідача також витрати, пов'язані з проведенням психологічної експертизи у розмірі 15 000 грн.
Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 122 000 грн., оскільки з матеріалів справи вбачається, що дані витрати понесені позивачем у кримінальному провадженні і не можуть вважатись витратами на професійну правничу допомогу, понесеними в даній цивільній справі.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої громадянинові притяганням до кримінальної відповідальності - задовольнити.
- 2 000 000 (два мільйони) гривень - в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень - витрат, пов'язаних з проведенням психологічної експертизи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.М.Майбоженко