АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №6/796/111/2018
справа №796/166/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого-судді Поліщук Н.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою Публічного акціонерного товариства &qu т;Укрсоцбанк&qut;; про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 10 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства &qu т;Укрсоцбанк&qut;; до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В липні 2018 року ПАТ &quВ ;Укрсоцбанк&q?у ; звернулося до суду із заявою, у якій просить видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 10 листопада 2015 року у справі №1653/15 за позовом ПАТ &qu53;Укрсоцбанк&q? П; до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву обґрунтовує тим, що 07 грудня 2007 року між сторонами укладено Договір кредиту №40.29-48/587, в пункті 6.2 якого викладено третейське застереження.

У зв&qu c;язку із невиконанням позичальником своїх зобов&q?ан;язань, ПАТ &q?ом;Укрсоцбанк&ququ; звернулось до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, яким 10 листопада 2015 року прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 1 617 590,60 грн. заборгованості за договором та 16575,90 грн. третейського збору.

Мотивуючи зазначеним, заявник просить видати виконавчий лист на примусове виконання цього рішення третейського суду.

У відзиві на заяву представник відповідача адвокат ОСОБА_2 зазначає, що рішення третейського суду прийнято у справі щодо споживчого кредитування та розгляд таких справ не віднесено до повноважень третейських судів.

В судовому засіданні представник ПАТ &qu ;Укрсоцбанк&q?ом; заяву підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечував з підстав, викладених у відзиві на заяву.

За змістом ст.483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається апеляційним судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Статтею 486 ЦПК України встановлено підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якими є:

1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;

2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні підстави визначені у частині 6 ст.56 Закону України «Про третейські суди».

З матеріалів справи убачається, що 07 грудня 2007 року між сторонами укладено Договір кредиту №40.29-48/587, відповідно до умов якого позичальнику надані кошти на придбання житла. В пункті 6.2 викладено третейське застереження, згідно із яким сторони домовились, що спори розглядаються одноособово суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

10 листопада 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі судді Ярошовець В.М. прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 1 617 590,60 грн. заборгованості за договором та 16575,90 грн. третейського збору.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до ст.5 цього Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Законом України №2983-VI від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України &q?аї;Про третейські суди&q?ог; щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України &q?фе;Про третейські суди&q?чі; доповнено пунктом 14.

Так, п.14 ст.6 цього Закону визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України №2983-VI від 03 лютого 2011 року після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

ЗазначенийЗакон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Пунктом 2 ст.486 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Така підстава є самостійною і незалежною від того, чи оскаржувалось само рішення третейського суду та чи визнавалась третейська угода (застереження) недійсною.

Повноваження компетентного суду, який згідно із конституційною підставою правомочний розглядати будь-які справи з недопущення до виконання рішень третейських судів, ухвалених у не підвідомчих йому справах, випливають зі ст.6 Закону України «Про третейські суди», згідно із якою підвідомчість третейських судів поширюється на обмежену категорію справ у сфері цивільних та господарських правовідносин.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі №6-187цс15 відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав позову та незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України, прийнятих у справі №6-171цс15 від 11 листопада 2015 року та у справі № 6-2630цс15 від 3 лютого 2016 року.

Такої саме практики притримується і Верховний Суд (постанова від 11 січня 2018 року у справі №755/6219/16-ц Першої судової палати Касаційного цивільного суду; постанова від 13 червня 2018 року у справі 55/19269/15-ц Першої судової палати Касаційного цивільного суду), висновки якого в силу ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Отже на час винесення рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків від 10 листопада 2015 року Закон України &qu R;Про третейські суди&qu26; містив заборону на розгляд третейськими судами справ щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг, спір виник щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України &q?ик;Про третейські суди&q?ва; така справа не підвідомча, відтак заява Публічного акціонерного товариства &q?ак;Укрсоцбанк&qu>

Керуючись ст.ст. 23, 483, 485-487 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства &quif;Укрсоцбанк&qu6'; про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 10 листопада 2015 року - залишити без задоволення.

Ухвала суду про відмову у видачі виконавчого листа може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про видачу виконавчого листа, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Після набрання законної сили ухвалою про відмову у видачі виконавчого листа спір між сторонами може бути вирішений судом у загальному порядку.

Повний текст ухвали складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук