Справа №461/6295/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Збожної О.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому проситьстягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 5549,49 доларів США та 11034,40 грн. пені, покликаючись на те, що 08.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0, згідно якого відповідач отримала споживчий кредит на суму 27000,00 доларів США строком до 06.04.2018 року зі сплатою відсотків у розмірі 14 % річних. Однак, відповідач не виконує зобовязання перед позивачем, а саме відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, яка станом на 19.09.2016 року становить 5549,49 доларів США та 11034,40 грн. пені.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, викладених у позові та додаткових поясненнях до позову. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, згідно якої позов заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 08.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0, згідно якого відповідач отримала споживчий кредит на суму 27000,00 доларів США строком до 06.04.2018 року зі сплатою відсотків у розмірі 14 % річних /а.с.19-25/.

Пунктом 4.1 вищевказаного кредитного договору передбачено, що у випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобовязань позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

Згідно п.6.1.2 вищевказаного кредитного договору, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п.1.2.2 цього Договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку Відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не здійснює своєчасного та повного погашення наданого кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк» по договору №0 від 08.04.2008р., яка згідно розрахунку заборгованості /а.с.33-38/ станом на 19.09.2016р. становить 5540,49 доларів США та 11034,40 грн. пені і включає в себе:

-5471,36 дол.США заборгованості по кредиту;

-78,13 дол.США заборгованість за процентами;

-9449,77 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-1584,63 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Також, з матеріалів справи видно, що ПАТ «УкрСиббанк» 25.05.2016 року направляв відповідачу вимогу про усунення допущених порушень /а.с.29-32/, однак остання належним чином не відреагувала та зобовязань за вищезгаданим договором кредиту не виконала.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на висновок експерта №1850 від 11.04.2018р., відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_2 розташовані в нижній частині трьох аркушів та в графах четвертого аркуша «Позичальник: ОСОБА_2», «(підпис) (ОСОБА_2В.)» в договорі про надання споживчого кредиту №0 від 08.04.2008 року, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, з наслідуванням справжніх підписів ОСОБА_2, виходячи з такого.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як видно зі змісту позовної заяви, предметом доказування у даній справі є наявність заборгованості за кредитним договором №00 від 08.04.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2

Одночасно, відповідачем не ставиться питання про визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На момент розгляду справи, зобовязання за кредитним договором №00 від 08.04.2008р. не припинено, вказаний договір не розірвано та такий не визнаний недійсним в судовому порядку. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ст.89 ЦПК України).

Зокрема суд приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування коштів на поточний рахунок Позичальника № 5301 у банку, код банку (МФО) 351005.

На підтвердження виконання зобов'язання зі сторони банку, а також здійснення перерахунку кредитних коштів, позивачем надано виписки за особовим рахунком №5301.

Згідно п.7.1.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання клієнтом коштів і здійснення ним розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до положень п. 18 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за N 1172/8493 (зі змінами та доповненнями, далі - Інструкція) - Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно із п.7.1. та 7.11 Інструкції видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально.

Таким чином, з моменту зарахування коштів за кредитною угодою на поточний рахунок позичальника, позичальник отримує можливість розпоряджатись даними коштами, а зобов'язання банку щодо видачі коштів за кредитною угодою являються виконаними. Грошові кошті які надходять та обліковуються на банківських рахунках є власністю клієнта, в той час як Банк лише зберігає зазначені кошти за розпорядженням власника на підставі укладеного Договору банківського рахунку. Тобто, з моменту зарахування коштів на поточний рахунок клієнта, такі кошти є власністю клієнта, і відповідно Банк виконав свої зобов'язання за кредитною угодою.

З врахуванням вищенаведеного, суд погоджується з доводами позивача, що висновок експерта не спростував факту отримання коштів позичальником.

Також, зміст (основні істотні умови) кредитного договору, крім безпосередньо документа з найменуванням «Договір про надання споживчого кредиту №0» зафіксовано у заявці-анкеті про надання споживчого кредиту, що підписана позичальницею.

Крім того, з доданої позивачем довідки розрахунку заборгованості видно, що починаючи з 2008 року відповідач частково вносила платежі на виконання умов кредитного договору №00 від 08.04.2008 року /а.с.33-37/.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, проаналізувавши вищенаведені обставини, докази та нормативні акти, суд вважає, що позивач повністю довів обставини на які посилається, відповідач своїх зобовязань за договором кредиту у належному порядку не виконала та не представила суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача, в тому числі щодо визнання кредитного договору недійсним, а тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 08.04.2008р. в сумі 5549 (пять тисяч пятсот сорок девять) доларів США 49 центів та 11034 (одинадцять тисяч тридцять чотири) гривні 40 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 2321,58 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення виготовлено 30.05.2018 року.