Справа № 640/4777/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Харківська міська рада, про визнання права власності на частину житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 В обґрунтування вимог посилається на те, що їй в порядку спадкування належить на праві приватної власності ? житлового будинку по АДРЕСА_1 Відповідач свої спадкові права не оформив і його право на ? частину спірного житлового будинку залишилось відкритим. У будинку він не проживає більше десяти років, ніяких речей після себе не залишив. Останній запис в будинковій книзі відносно відповідача зроблений 05.02.1986 р. після звільнення його з місць позбавлення волі. Зазначає про те, що нотаріус Восьмої ХДНК направляла 19.02.1988 р. лист на ім'я ОСОБА_2, з пропозицією оформити свої спадкові права, однак лист відповідач не отримав, так як в будинку не проживав. Посилається на те, що з 1996 року усім жилим будинком по АДРЕСА_1 фактично володів її батько, а після його смерті вона. Вважає, що наявні підстави для набуття за нею права власності за набувальною давністю.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.03.2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2017 року залучено до участі в справі в якості третьої особи Харківську міську раду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.05.2018 року витребувано з Восьмої Харківської державної нотаріальної контори відповідні відомості.

Позивач у вступному слові позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідно до наданих в ході судового розгляду пояснень, посилалась на те, що останній раз бачила відповідача в 2007 році, де він мешкає зараз їй не відомо. Проте, відповідач не мешкає в будинку з 1991 року, у відповідача була донька, де вона зараз їй також не відомо.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення за зареєстрованим місцем його проживання судової повстки, яка повернута до суду. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник третьої особи ХМР в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до отриманого судом відзиву в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Посилається на те, що позивачем зазначено про те, що ? частина домоволодіння по АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 Тобто позивач усвідомлювала, що частина спірного житлового будинку належить на праві власності іншій особі. З огляду на вищенаведене, обґрунтованим буде висновок про те, що визнати право власності в порядку набувальної давності, у відповідності до ст. 344 ЦК України, неможливо, у зв'язку з чим, не має правових підстав для задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2016 року, виданого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 3-236, ОСОБА_1 отримала в спадщину ? частки у праві спільної власності на житловий будинок літ. "А-1", з прибудовами, обкладений цеглою, шлаколитий, загальною площею 87,7 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., що знаходиться з АДРЕСА_1, з відповідною частиною надвірних будівель: вбиральня літ. "Ж", літня кухня літ. "З", льох літ. "И", сарай літ. "К", огорожа №1, 2, 4, 8; дворовий водопровід № 7.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстр у речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 58666938 від 06.05.2016 року ОСОБА_1 є власницею ? частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до копії рішення ХМР "Про впорядкування найменувань об'єктів топоніміки" від 24.02.2016 р. № 156/16 та витягу до нього, перейменовано вул. Лісову на вул. Мищенківську.

Відповідно до Відомостей (довідки) про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб Адміністрації Київського району ХМР № В-2-3617/0/177-16-6327/0/189-16 від 19.12.2016 в будинку за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1 (власник ? частини домоволодіння №13), ОСОБА_4 (донька (наймач)), ОСОБА_5 (онук (наймач)), ОСОБА_2 (наймач, зазначено про те, що - записи зроблено зі слів заявника, документально реєстрація не підтверджена, персональні дані заявником не надані).

В матеріалах справи наявна копія листа від 19.02.1988 року державного нотаріуса Восьмої харківської державної нотаріальної контори Головань В.Я. який адресовано ОСОБА_2, з якого вбачається, що останнього повідомлено про можливість отримання свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд розглядає справи, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 7 ст. 81 ЦПК України закріплено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

В судовому засідання свідок ОСОБА_7 дала свідчення з приводу того, що їй відомо про те, що ОСОБА_2 приходиться двоюрідним братом позивачці ОСОБА_1 Як їй відомо, ОСОБА_2 не проживає АДРЕСА_1, близько 15-20 років, де він зараз мешкає їй не відомо, можливо, поїхав до Росії.

Статтями 41 Конституції України, ст.ст. 319, 328 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а право приватної власності набувається в прядку та на підставах, що не заборонені законом.

Приписами ч. 1 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 р. особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Беручи до уваги те, що позивач усвідомлювала, що частина спірного житлового будинку належить на праві власності іншій особі, а саме відповідачу по справі, обґрунтованим буде висновок про те, що визнати право власності в порядку набувальної давності, у відповідності до ст. 344 ЦК України, неможливо, у зв'язку з чим, не має правових підстав для задоволення позову

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 344, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 45, 79-81, 141, 258-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Харківська міська рада, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 листопада 2018 року.

Суддя І.В. Ніколаєнко