Справа № 236/1105/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Снігирьової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя(а.с. 3-4).

14.05.2018 позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя нерухоме майно:

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Широка, (колишня назва вул. Червоноармійська), буд.42, смт. Зарічне(колишня назва смт. Кіровськ), Лиманського(колишня назва Краснолиманського) района, Донецької області;

та поділити зазначено майно в натурі між нею та відповідачем ОСОБА_3 (а.с.26-28).

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 37).

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, вимоги позивача визнав, просить розглянути цивільну справу у його відсутності, про що надав до суду відповідну заяву(а.с.38).

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини регулюються положеннями ст. 60, 70,71 СК України ( в редакції 10.01.2002року), ст. 365, 368-372 ЦК України, положеннями постанов пленуму Верховного Суду України:

від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

постанов пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»;

від 25.09.2015 № Про практику застосування cудами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок",

та цивільно-процесуальним законодавством України.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

08.03.1997 Кіровською селищною радою Краснолиманського району Донецької області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, 19.12.1976року народження, актовий запис № 3. Неповнолітніх дітей, від сумісного життя сторони не мають(а.с.7).

В період перебування у шлюбі сторони придбали нерухоме майно: житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Широка (колишня вул. Червоноармійська), буд.42, смт. Зарічне ( колишнє смт. Кіровськ), Лиманський (колишній Краснолиманський) район. Правовстановлюючий документ на вказане майно - договір купівлі-продажу жилого будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 13.12.1999, зареєстровано в реєстрі за № 2315, та зареєстровано 13.12.1999 в бюро технічної інвентаризації м. Красний Лиман за № 2250. Зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку оформлений на імя відповідача ОСОБА_3(а.с.8).

Відповідно до ст. 60 СК України (в редакції 10.01.2002) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Пункт 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 07.02.2014 № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав визначає, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Враховуючи, що спірне майно набуте подружжям ОСОБА_3 за час шлюбу, та між сторонами не було укладено будь-яких договорів, щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, слід визнати спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними і якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі без шкоди для його господарського призначення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами, з присудженням іншому з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на вказане майно.

Тобто, позовні вимоги позивача в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, являються обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 22. постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При вирішенні питання про розподіл сумісно нажитого майна в натурі, суд враховує те, що між сторонами практично відсутній спір про порядок такого поділу. Крім того, у позивача та відповідача відсутній намір щодо компенсації вартості невідповідності часток у вказаному майні.

Тому, враховуючи вищевказані вимоги чинного сімейного та цивільного законодавста, а також обставини справи, а саме те, що сторони досягли згоди відносно розподілу майна, не наполягають на сплаті будь-якої компенсації вартості майна іншій стороні, та враховуючи наступні обставини, що, на теперішній час сторони проживають окремо, спірне майно набуте за час шлюбу, суд вважає за можливе розділити зазначене спільно нажите майно наступним чином:

залишити за ОСОБА_1 на праві власності Ѕ частину житлового будинку господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Широка, (колишня назва вул. Червоноармійська), буд.42, смт. Зарічне(колишня назва смт. Кіровськ), Лиманського(колишня назва Краснолиманського) района, Донецької області.

Враховуючи те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3, в звязку з визнанням їх обєктом сумісної власності сторін, виділом частки майна в натурі і залишенням їх за позивачем ОСОБА_1, на підставі ст. 364, 365 ЦК України, суд вважає за необхідне припинити право власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

На підставі викладеного та керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 319, 364, 365, 368 ЦК України, ст. 60, 62, 70, 71 СК України, ст. 4, 12, 13, 81, 83, 264-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: вул. Широка (колишня вул. Червоноармійська), буд.42, смт. Зарічне ( колишнє смт. Кіровськ), Лиманський (колишній Краснолиманський) район, Донецької області.

Визнати за ОСОБА_1, 30.12.1977року народження, ІНН НОМЕР_1, право власності на 1/2частку житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: вул. Широка (колишня вул. Червоноармійська), буд.42, смт. Зарічне (колишнє смт. Кіровськ), Лиманський (колишній Краснолиманський) район., Донецької області.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Широка (колишня вул. Червоноармійська), буд. 42, смт. Зарічне (колишнє смт. Кіровськ), Лиманський (колишній Краснолиманський) район, Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя -