Єдиний унікальний номер 235/1223/18 Номер провадження 22-ц/775/1279/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Соломахи Л.І., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Величко О.В. у місті Покровську Донецької області (повний текст судового рішення виготовлений 6 липня 2018 року), в справі номер 235/1223/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, що стягуються на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про зміну розміру аліментів, що стягуються на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.06.2011 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 16.05.2011 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду набуло законної сили 12.07.2011 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.03.2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, та вона змінила прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

17 травня 2017 року в Сімейний Кодекс України внесено зміни, що набрали чинності 8 липня 2017 року, тобто після того, як ухвалено рішення суду про стягнення аліментів, відповідно до яких абзац другий частини другої ст. 182 СК України викладено в редакції: «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Нижча межа розміру аліментів, які за рішенням суду ОСОБА_2 повинен сплачувати, менш, ніж та, що обумовлена змінами, внесеними до Сімейного Кодексу України 17.05.2017 року.

Відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти ще на одну неповнолітню дитину ОСОБА_6, 2006 року народження, яка народилась від його шлюбу з третьою особою ОСОБА_3

Заходи досудового врегулювання спору не проводились, тому позивачка просила суд постановити рішення, яким привести нижчу межу розміру аліментів, що стягуються на її користь на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідності із діючим законодавством і встановити нижчу межу розміру аліментів, що стягуються на дитину за рішенням суду від 29.06.2011 року, у розмірі не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про зміну розміру аліментів, що стягуються на неповнолітню дитину - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції при винесені рішення мав застосувати ст. 192 Сімейного Кодексу України, згідно якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вважає, що, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не мав права застосовувати п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

8 серпня 2018 року позивачем ОСОБА_1 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 3 серпня 2018 року (а.с. 80, 81).

8 серпня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 3 серпня 2018 року з копією апеляційної скарги (а.с. 79, 81).

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно частини 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи, що виникають з сімейних відносин, зокрема спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як

на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із

дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що батьками ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

Відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду від 14 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, позивачці залишено прізвище «ОСОБА_1» (а.с. 6).

З рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.06.2011 року вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1/6 частині доходів відповідача щомісячно, починаючи з 16.05.2011 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду набуло законної сили 12 липня 2011 року (а.с. 2).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Положеннями статті 182 СК України в редакції, що діяла на час ухвалення рішення про стягнення аліментів - 29 червня 2011 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.06.2011 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, яка після розірвання шлюбу залишила прізвище ОСОБА_1, стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1/6 частині доходів відповідача щомісячно, починаючи з 16.05.2011 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового

мінімуму для дитини відповідного віку.

Підставою для звернення до суду позивач зазначила зміну саме законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів, а саме: з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інших підстав для зміни розміру аліментів позовна заява не містіть.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-IIIV від 17.05.2018 року частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції:

"2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Стаття 192 Сімейного кодексу України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Втім, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для нового рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. І в даному випадку, навіть якщо у рішенні суду при визначенні розміру аліментів є посилання на їх мінімальну межу, це не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Фактично, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності Законом, тобто, з 8 липня 2017 року та винесення відповідної постанови держвиконавця без ухвалення нового судового рішення з цієї підстави.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та законного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 При цьому суд врахував наявні в справі докази, та застосував відповідні норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 22 серпня 2018 року.

Суддя :