Справа № 303/1671/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду ухваленого 27 червня 2017 року головуючим суддею Слюсарчук В.М. за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

встановив:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із даним позовом. В обґрунтування позову вказує, що 31 травня 2012 року з ОСОБА_2 було укладено договір №б/н відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Однак відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов'язань.

Посилаючись на викладене ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд: стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 31190,66 грн. за кредитним договором № б/н від 31 травня 2012 року.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року позов задоволено.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 10 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема він зазначає, що судом його не було повідомлено про дату розгляду справи, через що він був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строку позовної давності. Крім цього, суд безпідставно та без врахування положень ст. 61 Конституції України стягнув з нього ряд штрафів за одне і теж порушення. Також на думку відповідача необґрунтованими є суми нарахованих відсотків.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне, відмовити у задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідно до договору № б/н від 31.05.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку становить суму 31190,66 грн., з яких: 4296,04 грн. - заборгованість за кредитом, 24933,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована складова), 1461,46 грн. - штраф (процентна складова). Правильність такого розрахунку ніким не оспорюється.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, виходив з того, що належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка повинна бути стягнута в судовому порядку.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується апеляційний суд, оскільки він відповідає наявним у справі матеріалам та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, а саме, неповідомлення його про час і місце судового розгляду є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення від 21.04.2017 року та журналом судового засідання від 25.05.2017 року, з якого вбачається, що відповідач був присутній в судовому засіданні та повідомлений про дату та час наступного судового засідання.

Вказане спростовує доводи відповідача, що він не отримував повістки по вказаній справі, як і те, що його було позбавлено можливості подати заяву про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції.

З аналізу ст. 267 ЦК України слідує, що питання про застосування строків позовної давності може бути заявлено до вирішення справи судом першої інстанції по суті.

Оскільки, відповідну заяву ОСОБА_2 чи його представник до ухвалення оскаржуваного рішення не заявляв (посилання на пропуск позовної давності зроблено лише в заяві про перегляд заочного рішення), то апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо пропуску строків позовної давності та давати оцінку даним обставинам. Тобто, дані доводи апеляції підлягають відхиленню.

Твердження апелянта про те, що в порушення ст. 61 Конституції України суд двічі стягнув з ОСОБА_2 штраф є необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, а саме, стягнення з відповідача 500 грн. - штрафу (фіксованої частини) та 1461.46 грн. - штрафу (процентної складової). Тобто, даним пунктом Умов фактично визначено один штраф, який має дві складові - фіксовану та процентну. Така форма визначення штрафу загалом не суперечить ст. 549 ЦК України, а тому, стягнення вказаних двох складових штрафу не можна вважати подвійним стягнення в розумінні ст. 61 Конституції України.

Щодо посилання на помилковість нарахування відсотків, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» на момент укладення Договору № б/н від 31.05.2012 року базова % ставка за місяць становила 2,5% у гривнях. Та починаючи з 01.09.2014 року базова % ставка за місяць становила 2,9% у гривнях. А в подальшому, починаючи з 01.04.2015 року базова % ставка за місяць становила 3,6% у гривнях. Зазначені відсоткові ставки підтверджуються витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а.с. 140-141.

Про зміну тарифів ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідну дату повідомлявся ОСОБА_2, що підтверджується повідомленнями надісланими на телефон останнього: 15.08.2014р. і 15.03.2015р., а.с. 142, 143.

Факт активного користування кредитною картою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ОСОБА_2 доводиться випискою з договору № б/н від 31.05.2012р., щодо руху коштів по картковому рахунку, а.с. 134-139.

Таким чином, відповідність нарахованих відсотків, відповідає наведених у Розрахунку заборгованості сумам щомісячних платежів, а.с. 4.

Якихось інших доводів, які б мали значення для правильного вирішення справи апеляційна скарга не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення та заочного рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді