Справа № 473/4294/18
РІШЕННЯ

іменем України

"11" грудня 2018 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу № 473/2543/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,

В С Т А Н О В И В:

02.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме будинком № 2»а» по вул. Піонерській м. Вознесенська Миколаївської області.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він є власником зазначеного житлового будинку на підставі Свідоцтва про право спадщину за законом від 27.08.2007 року.

У вказаному будинку значиться зареєстрованим також відповідач ОСОБА_2, який є її рідним сином і який з 1994 року не проживає в зазначеному житлі з власної ініціативи, участі в його утриманні не приймає.

Вказує, що відповідно до рішення Керченського міського суду Республіки Крим від 13.02.2015 року ОСОБА_2 постійно мешкає на території Республіки Крим, в м. Керчи в тому числі станом на 18.03.2014 року. Також посилається на інформацію з ЖЕКа № 6 м. Керч та ТОВ Управляюча компанія «Авентин», про наявність сімї та фактичне місце проживання відповідача на території Крима.

Оскільки в будинку зареєстрований відповідач, який в добровільному порядку не бажає зніматися з реєстрації, що позбавляє позивача права отримати субсидію на комунальній послуги, просила позов задовольнити.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалами суду від 06.11.2018 року позивачу було відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору і залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 20.11.2018 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 11.12.2018 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, зазначила, що відповідач проживає в м. Керч в Криму. він не приїздить, звязку із ним немає. Вказує, що перешкод синові в користуванні житлом, вона як власник не чинила, але він після навчання в Криму з 1994 року там і оселився, одружився і продовжує жити зараз в анексованому Криму, тому враховуючи обставини і строк не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації в порядку ст. 405 ЦК України, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, судом викликалися через оголошення на офіційному веб- сайті судової влади України.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, оскільки вимоги п.12 ст. 128 ЦПК України були виконані.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд встановив наступне.

Позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок № 2«а» по вул. Піонерській в м. Вознесенську Миколаївської області на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної ОСОБА_3 від 27.08.2007 року за реєстраційним номером № 753, право власності зареєстроване в КП «Вознесенське МБТІ» за реєстраційним номером 19748270 від 24.09.2007 року ( а.с. 10-11).

Згідно будинкової книги на будинок № 2 «а» по вул.. Піонерська в м. Вознесенську Миколаївської області зареєстрованим окрім позивача з 11.06.2004 року значиться відповідач ОСОБА_2 (а.с.17-22).

Згідно повторного свідоцтва про народження серія І-ФП №295523 ОСОБА_2 народився 26.02.1975 року, батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.23).

В будинку № 2 «а» по вул. Піонерська в м. Вознесенську Миколаївської області зареєстрований відповідач ОСОБА_2 проте з 1994 року та по теперішній час останній у вищезазначеному будинку не проживає, що підтверджується довідкою голови квартального комітету №84 ОСОБА_5 від 18.10.2018 року (а.с.24).

Позивачем також надано суду рішення Керченського міського суду Республіки Крим від 13.02.2015 року, згідно якого встановлено факт, що ОСОБА_6 постійно проживає на території Республіки Крим в м. Керч станом на 18.03.2014року ( а.с.26-27).

Як вбачається з довідки, виданої начальником відділу УФМС Росії по Республіки Крим в м. Керч ОСОБА_7 від 17.06.2015року № 254/КЕ ОСОБА_2 визнаний громадянином ОСОБА_8 Федерації на підставі ст. 5 договору між ОСОБА_8 Федерацією і Республіки Крим від 18.03.2014року ( а.с. 29).

Згідно довідки про склад сімї виданої ТОВ Керуюча Компанія «Авентин» від 03.10.2018 року № 2057 зазначається, що ОСОБА_2 разом з дружиною та донькою зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.31).

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, наслідком зазначених обставин є створення позивачці перешкод у користуванні належною їй квартирою.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно статті 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації півострову Крим є 20.02.2014.

Надані позивачем копії рішення Керченського міського суду Республіки Крим від 13.02.2015 року, довідки, виданої начальником відділу УФМС Росії по Республіки Крим в м. Керч від 17.06.2015року № 254/КЕ, довідки про склад сімї, виданої ТОВ Керуюча Компанія «Авентин» від 03.10.2018 року № 2057 судом не можуть бути прийняті, як належні докази з огляду на ту обставину, що видані незаконними органами на тимчасово окупованій території, а згідно ч.ч.1-3 ст. 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

В разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна (ч.1 ст. 17 вказаного Закону).

Таким чином наданими позивачем суду іншими доказами доведений факт відсутності відповідача ОСОБА_2 в будинку № 2 «а» по вул. Піонерській м. Вознесенська Миколаївської області, понад встановлені ст. 405 ЦК України строки.

Оскільки судом було встановлено, що в квартирі проживає позивач, особисті речі відповідача відсутні, то суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням викладеного.

Вимог з приводу відшкодування судових витрат позивач не заявляв.

Керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 2»а» по вул. Піонерській м. Вознесенська Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складення повного тексту.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3 «а», РНОКПП- НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_5 «а», паспорт «ЕО» № 604833, виданий Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області 14.04.1999 року.

Суддя Висоцька Г.А