АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 676/4319/15-ц
Провадження № 22-ц/792/711/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Задвірний В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Рудяк Тетяна В'ячеславівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу понад п'ять років, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та зміну черговості одержання права на спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2018 року,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу Рудяк Т.В., про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу понад п'ять років, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та зміну черговості одержання права на спадкування.

ОСОБА_4 зазначив, що з 1976 року він і ОСОБА_8 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, мали спільний бюджет і були пов'язані спільним побутом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на: квартиру АДРЕСА_1; кошти на депозитному рахунку в Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») в сумі 82 651 грн 91 коп. із нарахованими процентами; частку у статутному капіталі Приватного акціонерного товариства «Розбуд» у розмірі 0,3694%; грошові кошти на рахунках у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») НОМЕР_1 НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, - які оформлені на ім'я померлої. Вказане майно набуто ним і ОСОБА_8 внаслідок спільної праці членів сім'ї та є їх спільною сумісною власністю. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_8 четвертої черги за законом і прийняв спадщину в установленому законом порядку, а ОСОБА_5 як рідна сестра померлої відноситься до другої черги спадкоємців за законом. Спадкодавець ОСОБА_8 тривалий час хворіла на ряд важких захворювань, перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги. Таку допомогу їй надавав позивач, який опікувався та матеріально забезпечував ОСОБА_8 до дня смерті, внаслідок чого він одержав право на спадкування разом із відповідачем.

У зв'язку з цим, ОСОБА_4 просив суд: встановити факт його проживання з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років до часу смерті останньої, зокрема з 1976 року до 24 вересня 2014 року, визнати грошові кошти на банківських рахунках та частку у статутному капіталі господарського товариства об'єктами права спільної сумісної власності його та ОСОБА_8, змінити черговість одержання права на спадкування спадкового майна ОСОБА_8 та надати йому право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом, ОСОБА_5

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2018 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у квартирі АДРЕСА_1, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1976 року по 24 вересня 2014 року. Визнано депозитний рахунок у ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 82 651 грн 91 коп., грошові кошти на рахунках у ПАТ «Ощадбанк» за НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_7, що належали спадкодавцю ОСОБА_8, об'єктами спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Змінено черговість одержання права на спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_8, надано ОСОБА_4 право на спадкування нарівні з ОСОБА_5 - спадкоємцем другої черги, зрівнявши черги. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що факт спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_8 однією сім'єю без шлюбу підтверджується належними та допустимими доказами, а за час спільного проживання останні набули кошти на вказаних банківських рахунках, які належать їм на праві спільної сумісної власності. У свою чергу, частка у статутному капіталі Приватного акціонерного товариства «Розбуд» є особистою приватною власністю ОСОБА_8, а наявність інших рахунків у ПАТ «Ощадбанк» позивачем не доведено, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. ОСОБА_8 протягом останніх п'яти років перед смертю хворіла на ряд важких захворювань, знаходилась у безпорадному стані та потребувала постійної допомоги, а ОСОБА_4 як подружжя опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, внаслідок чого він має право на спадкування разом із відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду в частині визнання грошових коштів на банківських рахунках об'єктами права спільної сумісної власності та зміни черговості одержання права на спадкування і ухвалити нове судове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у справі відсутні докази належності коштів на банківських рахунках до спільної сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_8, а у спірних правовідносинах позовна давність сплила. Також позивачем не доведено перебування ОСОБА_8 протягом тривалого часу у безпорадному стані, внаслідок чого вона потребувала сторонньої допомоги, разом із тим суд не дав належної оцінки дослідженим доказам і помилково вважав цю обставину доведеною.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду в частині задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та в частині відмови в позові про визнання грошових коштів на рахунках у ПАТ «Ощадбанк» НОМЕР_1 НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 і частки у статутному капіталі господарського товариства об'єктами права спільної сумісної власності, тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині судове рішення не переглядається.

Учасники судового процесу, яких належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилися в судове засідання.

Приватний нотаріус Рудяк Т.В. подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі.

Повідомлені представником позивача ОСОБА_4, ОСОБА_9, і представником відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_10, причини неявки у судове засідання (іх зайнятість в інших судових справах) не є поважними, тому в силу статті 372 ЦПК України апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без участі представників сторін.

Позивач ОСОБА_4 і приватний нотаріус Рудяк Т.В. не подали відзиви на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що з 1976 року ОСОБА_4 і ОСОБА_8 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_8

17 липня 2014 року ОСОБА_8 уклала з ПАТ «Укрсоцбанк» договір банківського вкладу (Вклад «Капітал») №9833, за умовами якого вона внесла на рахунок у банку 82 651 грн 91 коп.

У 1992 та 2002 роках ПАТ «Ощадбанк» відкрило на ім'я ОСОБА_8 три компенсаційні рахунки, на яких розміщені грошові кошти: 2 435 грн 83 коп. - на рахунку НОМЕР_7, 1 426 грн 30 коп. - на рахунку НОМЕР_3, 8 677 грн 62 коп. - на рахунку НОМЕР_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на: частину квартири АДРЕСА_1, частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Розбуд» та кошти на банківських рахунках, - яку прийняли позивач ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_5

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та показаннями свідків.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 7 лютого 1991 року №697-ХІІ «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті пункту 5 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»).

Отже майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Сам факт перебування осіб у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання майна об'єктами права спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України (набрав чинності з 1 січня 2004 року) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України (до 1 січня 2004 року - ст. 22 КпШС України), положення якої поширюються на правовий статус майна, придбаного чоловіком і жінкою, що проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя або інша заінтересована особа може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на особу, яка її спростовує.

Матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_8 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, з 1976 року та до дня смерті останньої, 24 вересня 2014 року. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет і були пов'язані спільним побутом.

Отже між ОСОБА_4 і ОСОБА_8 існували відносини, що притаманні подружжю, внаслідок чого мали місце підстави для виникнення у них спільних прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Ці обставини визнані сторонами та підтверджуються дослідженими судом доказами.

За час спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_8 набули грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, а саме до 1 січня 2004 року - кошти, що розміщені на компенсаційних рахунках у ПАТ «Ощадбанк», і після 1 січня 2004 року - кошти, що знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ «Укрсоцбанк».

Вказані грошові кошти набуті внаслідок спільної участі ОСОБА_4 та ОСОБА_8, що підтвердили в суді свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

У свою чергу, ОСОБА_5 не надала суду доказів на спростування цієї обставини.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що грошові кошти на банківських рахунках є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_8

Посилання ОСОБА_5 на недоведеність набуття ОСОБА_4 та ОСОБА_8 права спільної сумісної власності на спірні кошти не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічні приписи містяться у діючому ЦК України (статті 256, 257, 261), який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Аналіз указаних норм свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов.

У ОСОБА_4 і ОСОБА_8 не існувало спору щодо грошових коштів, розміщених на банківських рахунках останньої. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 відкрилася спадщина на вказані кошти, тому саме з цього часу у ОСОБА_4 виникло право на позов для захисту свого майнового права.

ОСОБА_4 звернувся до суду з таким позовом у жовтні 2015 року, тобто до закінчення трирічного строку, внаслідок чого твердження ОСОБА_5 про сплив позовної давності не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

З показань допитаних у суді свідків і медичних документів (т. 1 а.с. 42-49, 185-195, 198-201) вбачається, що протягом 2011-2104 років ОСОБА_8 хворіла на ряд хронічних захворювань. 24 липня 2014 року її визнано інвалідом ІІ групи довічно.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 90 від 3 жовтня 2016 року враховуючи вік ОСОБА_8, наявність у неї численних хронічних захворювань, не можна виключити, що вона частково потребувала сторонньої допомоги з 17 квітня 2014 року і до кінця життя.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_15 в суді пояснили, що ОСОБА_8 за віком і станом здоров'я не могла в повній мірі обходити себе та потребувала сторонньої допомоги, а позивач тривалий час надавав дружині цю допомогу, матеріально підтримував її та здійснював над нею опіку.

Оцінивши в сукупності докази у справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що протягом тривалого часу ОСОБА_4 опікувався, матеріально забезпечував і надавав іншу допомогу ОСОБА_8, яка через похилий вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що ці обставини доведені позивачем.

Посилання ОСОБА_5 на те, що докази перебування ОСОБА_8 протягом тривалого часу у безпорадному стані, внаслідок чого вона потребувала сторонньої допомоги, відсутні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Показання свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 є неконкретними та суперечливими, вони об'єктивно не підтверджують обставини, на які посилається ОСОБА_5

Отже суд першої інстанції правильно керувався тим, що мають місце підстави для зміни черговості одержання права на спадкування.

Рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 травня 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Л.М. Грох

/підпис/ А.М. Костенко

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Семенюк В.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39