РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Рівненський міський суд

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 про встановлення факту розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з заявою про встановлення факту розірвання шлюбу, заінтересовані особи Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1

В судовому засіданні представник заявника заяву повністю підтримала, просить суд її задоволити з підстав, викладених у заяві та встановити факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1, громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, громадянкою Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 19 серпня 2014 року.

В судове засідання представник заінтересованої особи Рівненського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області не з'явився, однак подав до суду клопотання у якому просив провести розгляд справи без їхньої присутності, заперечень проти заявлених вимог немає.

В судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не з'явилась. Згідно повідомлення Укрпошта поштова кореспонденція за адресою АРК м.Севастополь згідно розпорядження тимчасово не доставляється.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2012 року, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 виданого 25 вересня 2018 року з якого вбачається, що 03 березня 2012 року за номером актового запису №66 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Севастополі було зареєстровано шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_1, дружини ОСОБА_2.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого 03 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Севастополі вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Севастополь, про що складено відповідний актовий запис №591. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 виданого 22 липня 2015 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний 19 серпня 2014 року на підставі рішення про розірвання шлюбу Ленінського районного суда м.Севастополь від 18 липня 2014 року про що складено запис акта про розірвання шлюбу №240. Місце державної реєстрації: відділ ЗАГС Ленінського району м.Севастополя Управління ЗАГС м.Севастополя.

Заявник не може отримати оригінал свідоцтва про розірвання шлюбу, оскільки він є громадянином України, а м.Севастополь є тимчасово окупованою територією України.

Як передбачено ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про розірвання шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів розірвання шлюбу особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Враховуючи, що встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації факту розірвання шлюбу, оскільки зареєструвати вказаний документ належним чином не має можливості, у зв'язку з тим, що м.Севастополь є окупованою територією України, відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також те, що заявником вичерпані можливості для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, окрім як звернення до суду, тому суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,12,263,264,265,268,273,293,

315,319,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 про встановлення факту розірвання шлюбу - задоволити.

Встановити факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1, громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, громадянкою Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 19 серпня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, іпн.НОМЕР_3.

Заінтересована особа: Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області, м.Рівне, проспект Миру, 14.

Заінтересована особа: ОСОБА_2, АДРЕСА_2

Суддя :