АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.
Суддів : Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.
За участю секретаря : Кальник А.М..

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2018 року по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року КЕВ м. Полтави звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, в якому просив виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з будинкуза адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судовий збір в сумі 1218 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю було проведено позаплановий аудит по перевірці дотримання вимог чинного законодавства під час розподілу житла за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено порушення п.4.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, При проведенні аудиту з`ясовано, що за спірною адресою проживає подружжя відповідачів.

Вказана адміністративна будівля, яка раніше значилася як гуртожиток була реконструйована під 65-ти квартирний житловий будинок, який відноситься до житлового фонду МОУ. Натомість ордер на вселення у відомчий будинок відповідачам не надавався, на попередження про звільнення останні не відреагували, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2018 рокупозов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України задоволено повністю.

Виселено з жилого приміщення будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України судовий збір в сумі 1218 гривень - по 609 гривень з кожного.

Рішення обґрунтоване тим, що ордер на вселення відповідачам в житло, що перебуває в статусі житлового будинку, не надавався, так само як і не надавався спеціальний ордер на їх вселення в гуртожиток, в спірному приміщенні останні проживають без реєстрації, жодного відношення до житла Міністерства оборони України вони не мають, а отже у них відсутні законні підстави для проживання в ньому.

При цьому суд взяв до уваги «Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яка передбачає виселення осіб, які звільнені з військової служби, не перебувають на обліку, які потребують поліпшення житлових умов у ЗС України з гуртожитку. Також суд керувався положеннями статті 129 ЖК України, яка регулює питання вселення до гуртожитку на підставі відповідного ордеру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зокрема вказують, що на час їх вселення в будівлю будинок не мав статусу гуртожитку, що встановлено попереднім судовим рішенням, яке набрало законної сили.

В відзиві на апеляційну скаргу КЕВ м. Полтава вказує, що відповідачі не мають права для подальшого проживання за спірною адресою та підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, прохають рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, Апеляційним судом Полтавської області в жовтні 2015 року розглядалася заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Полтавської області по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення.
За результатами розгляду заяви рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2015 року заяву задоволено, скасовано як рішення суду апеляційної інстанції, так і рішення місцевого суду та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову про виселення відмовлено.
Під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено наступне.
Житловий будинок, інв. №6/11, військового містечка АДРЕСА_2 , є власністю держави в особі Міністерства оброни України, знаходиться в оперативному використанні та на балансі КЕВ м. Полтави, що підтверджується довідкою №783 від 12 березня 2014 року за підписом начальника КЕВ м. Полтави Камзиста В.В.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, щодо нерухомого державного майна, яке перебуває на балансі КЕВ м. Полтави, будинок по АДРЕСА_3 , на даний час є житловим будинком.

Відповідно витягу з наказу №7 о/с від 05 лютого 2002 року військового прокурора Північного регіону України молодшого лейтенанта юстиції Пуху А.А. було призначено на посаду слідчого військової прокуратури Полтавського гарнізону.

На підставі усного дозволу командира військової частини НОМЕР_1 , відповідачам в 2009 році було надано на час роботи тимчасове житло за адресою: АДРЕСА_4 . За вказаною адресою відповідачі зареєстровані з 04.12.2009 р., що вбачається з копій паспорту останніх.

Згідно відповіді виконавчого комітету управління майном комунальної власності міста Полтави, проекти щодо зміни статусу будинку АДРЕСА_3 з адміністративної будівлі на гуртожиток не готувалися.

Таким чином, колегією суду було встановлено, що на час вселення відповідачів і на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, будинок за адресою: АДРЕСА_3 не являвся гуртожитком, а був готелем Міністерства оборони України, кімнати в якому надавались для заселення військовослужбовців, які потребували житла, на підставі дозволу командира військової частини.

Встановлені колегією суддів обставини повторному доказуванню не підлягають.

В подальшому, згідно наказу МО України було розроблено і затверджено проектну документацію Південним управлінням капітального будівництва МО України для реконструкції адміністративної будівлі по АДРЕСА_3 під 65-ти квартирний житловий будинок та були проведені відповідні роботи.

Згідно акту прийняття об`єкту після проведення робіт по реконструкції, будинок по АДРЕСА_3 було прийнято КЕВ м. Полтави в експлуатацію та на баланс.

Між тим, як на час звернення до суду з попереднім позовом в червні 2014 року, так і на час звернення з даним позовом в грудні 2015 року спірне житло вже являло собою будинок відомчого житлового фонду, який був реконструйований з адміністративної будівлі.

Відмінністю між позовами фактично є лише те, що в першому випадку позивач в обґрунтування заявлених вимог посилався на результати перевірки законності вселення у відомче житло, проведеної офіцерами відділення по боротьбі з корупцією, а в даному позові підставою звернення до суду позивач зазначив результати позапланового внутрішнього аудиту та фінансового контролю.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Всупереч вимогам ч.4 ст.82 ЦПК України встановлені вищевказаним судовим рішенням обставини не в повній мірі були взяті до уваги судом першої інстанції, який прийшов до помилкового висновку про незаконність вселення відповідачів в спірне житло, оскільки їм не видавався спеціальний ордер, як того вимагають положення ст. 129 ЖК України, а відтак останні підлягають виселенню згідно ст. 116 ЖК України.
Вказане твердження повністю суперечить висновкам рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2015 року, яким встановлено, що подружжя ОСОБА_3 вселялось не в гуртожиток, а в готель Міністерства оборони України, кімнати в якому надавались для заселення військовослужбовців, які потребували житла, на підставі дозволу командира військової частини, шо не суперечило положенням житлового законодавства.
За вказаних обставин, судом першої інстанції невірно застосовано наслідки, передбачені ст. 116 ЖК України, оскільки відповідачі не є тими особами, які самоправно зайняли вказане жиле приміщення. Не відноситься подружжя ОСОБА_3 і до кола осіб, які, згідно частин першої, другої статті 132 ЖК Української РСР, підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.
Не заслуговує на увагу також обґрунтування своїх висновків судом першої інстанції шляхом посилання на аналогічні правові висновки, викладені в ухвалі ВССУ від 02.11.2016 року, оскільки останні не є обов`язковими при вирішенні спорів подібної категорії, як то було передбачено положеннями ст. 360-7 ЦПК України, в редакції 2003 року.
За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає є скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України відмовити.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 913 грн. 50 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 травня 2018 року.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.