Провадження №2/523/1503/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Шевчук М.Є.

представників позивача - ОСОБА_1

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті ОСОБА_2, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», за участю третіх осіб без самостійних вимог на сторін позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсними кредитний договір № 1501/0408/71-043 від 10.04.2008р., укладений між ним та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», на даний час ПАТ «Омега Банк», договори поруки №1501/0408/71-043-Р-1 від 10.04.2008р., № 1501/0408/71-043-Р-2 від 10.04.2008р. та іпотечний договір №1501/0408/71-043-Z-1 від 10.04.2008р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на думку позивача ВАТ «Сведбанк» (далі за текстом ОСОБА_4) укладаючи з ним договір кредитування ввів його в оману, використовуючи нечесну підприємницьку діяльність, зокрема в частині істотних умов договору: ціни абсолютного значення подорожчання кредиту та реальної відсоткової ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги кредиту. На думку позивача ОСОБА_8 навмисно не виконав переддоговірну роботу в порядку ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач зазначає, що кредитний договір не містить таких істотних умов, як графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом та інформації про сукупну вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. В порушення постанови НБУ №168 ОСОБА_4 його не попередив про валютні ризики під час виконання зобовязання, не надав інформацію щодо методики, яка використовується ОСОБА_8 для визначення валютного курсу. В порушення ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_4 при укладанні кредитного договору не надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту. Посилаючись на зазначені обставини, та на ч.ч.1,3 ст.203, ч.1 ст. 215, ч.1 ст.230 ЦК України позивач просить визнати вказаний вище кредитний договір недійсним. Інші договори (поруки, іпотеки) позивач просить визнати недійсними, як похідні від кредитного договору. В обґрунтування пропуску строку позовної давності позивач зазначив, що він його пропустив з поважних причин, так як дізнався про порушення своїх права у жовтні 2016р., після отримання юридичної консультації в ТОВ «Юридична компанія «Акорд».

В судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримала, просить задовольнити.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» позовні вимоги не визнав посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Представник ПАТ «Дельта-Банк» також вважала, що позовні вимоги є безпідставними, просила відмовити в їх задоволенні. В судове засідання призначене на 16.08.2018р. не зявилась без поважних на те причин.

Представник третьої особи ОСОБА_7 ОСОБА_4 вважав, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. В судове засідання призначене на 16.08.2018р. не зявився.

ПАТ «Омега Банк» не забезпечило участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином.

Не зявилась у судове засідання без поважних на те причин і третя особа без самостійних вимог ОСОБА_6

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №1501/0408/71-043 від 10.04.2008р. про надання споживчого кредиту ВАТ «Сведбанк», яке згодом змінило назву на ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОмегаБанк», зобовязалось надати ОСОБА_5 кредит у вигляді грошових коштів в розмірі 77 400,00 доларів США, строком користування до 09 квітня 2038р. зі сплатою процентної ставки 9,5% річних за весь строк фактичного користування кредиту (п.1.1. договору). ОСОБА_5, як позичальник, зобовязався повернути зазначену суму грошей та сплатити зазначені вище відсотки за його користування, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №2233.5.2226688.01, щомісячно, через ОСОБА_4 згідно Додатку№1 (п.3.1.).

26.01.2009р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 був укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №1501/0408/71-043 від 10.04.2008р., в частині зміни розміру процентної ставки, зазначеної в п. 1.3. Кредитного договору та встановлення нової процентної ставки за Кредитним договором в розмірі 7,5% річних. Строк дії процентної ставки був встановлений з 26.01.2009р. по 26.04.2009р. та після процентна ставка встановлювалась в розмірі 9,5% річних.

13.02.2009р. між ОСОБА_8 та Позичальником було укладено Договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №1501/0408/71-043 від 10.04.2008р. де сторони договору домовились Додаток №1 (графік погашення кредиту) до Кредитного договору викласти у новій редакції.

22.04.2009р. між ОСОБА_8 та Позичальником було укладено Договір про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору №1501/0408/71-043 від 10.04.2008р. де зазначений в п. 1.3. Кредитного договору розмір процентної ставки був змінений на новий в розмірі 7,5% річних. Строк дії нової процентної ставки становив з 22.04.2009р. по 26.05.2009р. та після, процентна ставка встановлювалась в розмірі 9,5% річних.

Факт укладання вказаного кредитного договору та отримання кредитних грошових коштів в іноземній валюті (долари США) позивачем та його представником у судовому засіданні не оспорювався.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався проводити сплату по поверненню отриманих кредитів та відсотків.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти та комісію.

За договором поруки №1501/0408/71-043-Р-1 від 10.04.2008р. ОСОБА_6, як поручитель, прийняла на себе зобовязання відповідати перед позивачем по справі за належне виконання прийнятих на себе зобовязань ОСОБА_5 по кредитному договору №1501/0408/71-043 від 10.04.2008р. в повному обсязі. Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

Аналогічний договір поруки за №1501/0408/71-043-Р-2 був укладений 10.04.2008р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Крім того, в забезпечення виконання вказаного кредитного зобовязання між позивачем та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки №1501/0408/71-043-Z-1 від 10.04.2008р., який був посвідчений в нотаріальному порядку, за яким ОСОБА_5 в рахунок належного виконання кредитного зобовязання передав ОСОБА_8 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Згідно виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012р. та виписки із додатку до акту приймання передачі, право вимоги по зазначеним вище договорам кредиту, поруки, іпотеки перейшло від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк».

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ПАТ «Альфа Банк» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1501/0408/71-043 від 10.04.2008 року.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу (більше 6 років) періодичні платежі згідно умов договору та встановленого графіку сплачував, умови договору не порушував, питання про його розірвання чи визнання недійсним через ненадання кредитором своєчасної та достовірної інформації про послугу не заявляв, отже його волевиявлення, як учасника правочину, було вільним і відповідало внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Закон України «Про захист прав споживачів» гарантує споживачам кредитних послуг ряд гарантій. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, споживачі мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону, продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Істотна зміна курсу валюти підпадає під визначення поняття "істотний недолік", що в свою чергу впливає на вартість (ціну) кредиту.

Істотний недолік, згідно п. 12 ст. 1 Закону, - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Згідно п. д) ч. 2 ст. 11 Закону, перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Той самий обов'язок банку повідомити споживача про сукупну вартість кредиту зазначений і у п. в ч. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 р.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна містити: дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції (п.6 ч.1).

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Частина 3 вказаної статті встановлює, що продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції.

Ціна є одним із визначальних критеріїв для здійснення споживачем свідомого вибору. Ціна товару (послуги) та термін дії Договору є істотними умовами будь-якого договору, а тому мають погоджуватися сторонами. Їх зміна в односторонньому порядку є недопустимою.

В укладеному сторонами договорі кредиту, підписання якого позивач не оспорює та визнає, доступно та зрозуміло передбачено: суму кредитування (п.п.1.1 -77 400 доларів США); строк кредитування (до 09.04.2038 року), розмір та строки здійснення щомісячних фіксованих платежів з повернення тіла кредиту та сплати відсотків, визначено величину річних відсотків за користування кредитом, величину комісійних платежів, механізм та порядок нарахування відсотків, в тому числі прострочених тощо, тобто позичальнику ОСОБА_8 була надана повна інформація про умови надання кредиту, його вартості та інших супутніх послуг і тарифах до них. Інформація про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, процентної ставки, порядок, механізм та базу її нарахування, вартість супутніх послуг зазначено безпосередньо у Кредитному договорі, як це передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 року №168.

У пункті 1.5 кредитного договору міститься детальний розпис сукупної (загальної) вартості кредиту для Позичальника (його витрат) у зв'язку з отриманням кредиту на умовах цього Договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми, передбачені цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, пов'язаних з укладенням Іпотечного договору, передбаченого п. 2.1 цього Договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього, вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п. 5.1.8 Договору. Витрати, пов'язані з укладанням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, сплачуються Позичальником самостійно безпосередньо особами, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено повернення кредиту, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу ОСОБА_8 згідно Додатку №1.

З пункту 3.2. кредитного договору вбачається, що проценти нараховуються з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом починаючи з дати видачі до дати кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається 360.

Пунктом 5.1.8. Договору встановлено порядок страхування предмету іпотеки

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, особливість повернення кредиту за кредитним договором необхідна інформація щодо сукупної вартості кредиту зазначена безпосередньо у кредитному договорі, що узгоджується з Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року.

Крім того, сторони договору у пункті 10.1. Кредитного договору від 10.04.2008р. передбачили, що укладаючи цей договір позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить про те, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю (у тому числі, з умовами типових кредитних договорів та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені у цьому договорі.

ОСОБА_7 того у п. 10.13 Кредитного договору Позичальник також засвідчив, що підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що перед укладенням Кредитного договору ОСОБА_4 надав йому у письмовій формі всю інформацію, про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року в повному обсязі.

Судом встановлено, що до укладання кредитного договору ОСОБА_5 заповнював заяву-анкету на отримання кредиту, в якій він просив видати йому кредит в розмірі 80300,00 дол. США строком користування на 360 місяців, під 9,5 % річних, з щомісячним погашенням суми кредиту. Крім того, з представленого ОСОБА_8 бюлетеня, заповненого та підписаного ОСОБА_5 19.03.2008р., тобто до укладення кредитного договору, убачається, що ОСОБА_8 було надано ОСОБА_5 повну інформацію про умови кредитування, суму кредиту, строк на який кредит може бути одержаний, мету його отримання, форми та види його забезпечення, інформацію з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, отримання кредиту в іноземній валюті, де позичальник приймав на себе валютні ризики, тощо, тобто ОСОБА_8 в повному обсязі було виконано вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд також приймає до уваги, що із заяви-анкети вбачається той факт, що ОСОБА_5 станом на час отримання кредиту працював головним спеціалістом відділу кредитування операціями корпоративних клієнтів у ВАТ «Сведбанк». При цьому до заняття вказаної посади позивач працював начальником відділення №434 АКІБ «УкрСиббанк», тобто ОСОБА_5 за своєю діяльність, враховуючи специфіку своєї роботи, мав проявити необхідну обачність, передбачити нюанси кредитного договору та наслідки отримання кредиту на умовах, які були йому запропоновані та ним прийняті і виконувались на протязі тривалого періоду (більше 6 років). Заперечення позивача про не ознайомлення з вимогами Постанови Правління НБУ 10.05.2007 року №168 суд, при обставинах викладених вище, оцінює критично.

Відтак, оцінені судом надані з боку сторін докази дають підстави вважати, що посилання позивача у позовній заяві на його неповідомлення з боку ОСОБА_8 в письмовій формі, про зазначені вище умови кредитування є хибними та не заслуговують на увагу.

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обовязок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу предявлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Згідно норм ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України: зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК , якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснення даного в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Тобто, предметом доказування у цій категорії справ є додержання сторонами в момент укладення договору вимог закону, а не виконання цього договору вже після його укладення.

Проте таких обставин позивачем у справі не доведено. Не розуміння позичальником запропонованих ОСОБА_8 умов кредитного договору або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення, щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, не можна вважати обманом зі сторони ОСОБА_8.

Саме по собі збільшення реальної відсоткової ставки та здорожчання кредиту в процесі його виконання, а не на час укладення, у випадку доведення обґрунтованості зазначених фактів, може бути підставою для перерахунку позивачу кредитної заборгованості перед ОСОБА_8, а не для визнання спірного кредитного договору недійсним. Із зазначеного обґрунтування суд не приймає до уваги надані з боку позивача та третьої особи висновки судових економічних експертиз №03/01-18 від 23.01.2018р. та № 1/10-17 від 13.10.2017р. Крім того, за останнім висновком експерт не змогла дати відповіді на жодне поставлене питання. Обставини викладені у мотивувальній частині експертизи без зазначення висновків, в даному випадку, є припущенням з боку експерта, а відтак судом відхиляються.

Зважаючи на зібрані по справі докази в їх сукупності слід дійти висновку, що ОСОБА_5 не довів, не підтвердив належними та допустимими доказами істотність значення обставин, щодо яких його було введено в оману, а так само і факт обману при укладанні кредитного договору. Такі посилання у позові на обман ОСОБА_5 ґрунтуються на припущеннях, що не може бути прийнято судом, як доведений факт.

Згідно п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно з п. 22 ст.1 Закону, споживач - фізична особа. Яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

В ч.1 ст. 11 Закону зазначається, що Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні зясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-ра/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Як зазначалося вище, ОСОБА_8 до укладення кредитного договору в письмовій формі в повному обсязі було надано ОСОБА_5 інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, судом не встановлені будь-які обставини, які мають правові наслідки для визнання кредитного, іпотечного договорів, а так само і договорів поруки, іпотеки - недійсними.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_5 пропустив строк позовної давності в частині заявлених вимог про визнання недійсними договорів з наступних підстав.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача під час укладання оспорюваних договорів, позовна давність за вимогами про визнання договорів недійсним повинен обчислюватися з дня укладання оспорюваних договорів, а не з часу надання юридичною компанією правої оцінки, нібито порушених прав позивача з боку ОСОБА_8 у жовтні 2016р.

У виниклих між сторонами правовідносинах строк позовної давності складає три роки.

Як зазначено вище договори кредиту, поруки та іпотеки були укладені між сторонами 10.04.2008р. З позовними вимогами ОСОБА_5 звернувся до суду 25.10.2016р., про що свідчить відмітка на позовній заяві. Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском визначеного законом трирічного строку.

Таким чином, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини вказують на пропущення ОСОБА_5 строку позовної давності, що вказує на обґрунтованість заяви представника ОСОБА_8 про застосування наслідків пропущення строків позовної давності, а як наслідок на підставу для відмови в задоволенні предявлених позовних вимог. Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в звязку з відсутністю порушеного субєктивного права, а не пропуску позовної давності.

Посилання представника позивача на те що строк позовної давності слід відраховувати від дати звернення ОСОБА_5 за правовою консультацією, судом відхиляються, так як така позиція не узгоджується та суперечать вимогам ст.253 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», за участю третіх осіб без самостійних вимог на сторін позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 17 серпня 2018р.

Суддя