Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 686/17099/15-ц

провадження № 61-14405св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року у складі судді Заворотної О. Л. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому (далі - УПФУ у м. Хмельницькому) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути надмірно виплачену пенсію в розмірі 57 746,69 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 16 червня 2006 року ОСОБА_3 звернулась до УПФУ у м. Хмельницькому із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, до якої додала свідоцтво про народження доньки, видане 07 грудня 1995 року, у якому батьком дитини зазначено ОСОБА_5.

У зв'язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5, з 04 травня 2006 року ОСОБА_3 була призначена та виплачувалася пенсія по втраті годувальника на доньку, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради листом від 15 лютого 2013 року повідомило про те, що з листопада 1995 року ОСОБА_3 перебувала на обліку і отримувала допомогу як одинока матір на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття.

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 безпідставно виплачено пенсію по втраті годувальника за період з 04 травня 2006 року по 30 листопада 2013 року в розмірі 57 746,69 грн, яку просили стягнути на свою користь.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2017 року, позов УПФУ у м. Хмельницькому задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь УПФУ у м. Хмельницькому надміру виплачені кошти в сумі 57 746,69 грн.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач не мала правових підстав для отримання пенсії по втраті годувальника на доньку, така виплата здійснена безпідставно внаслідок неправомірних дій з боку набувача.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач прийняв заяву ОСОБА_3 із доданими до неї документами, зокрема, свідоцтвом про народження, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Таким чином, позивач правомірно виплачував протягом 2006-2013 років пенсію неповнолітній ОСОБА_6 у зв'язку із втратою годувальника. Відсутні докази підроблення свідоцтва про народження ОСОБА_6

У вересні 2017 року від УПФУ у м. Хмельницькому надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких управління просило залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 19 березня 2018 року справу № 686/17099/15-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суди встановили, що 16 червня 2006 року ОСОБА_3 звернулася до УПФУ у м. Хмельницькому із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, до якої додала свідоцтво про народження доньки ОСОБА_6, видане 07 грудня 1995 року, у якому батьком дитини зазначено ОСОБА_5.

Протоколом від 30 червня 2006 року № 4067 УПФУ у м. Хмельницькому ОСОБА_3 з 04 травня 2006 року була призначена та виплачувалася пенсія по втраті годувальника на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із смертю батька дитини ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

За період з 04 травня 2006 року по 30 листопада 2013 року позивачем було перераховано та виплачено ОСОБА_3 пенсію по втраті годувальника в розмірі 57 746,69 грн.

Разом з тим ОСОБА_3 з листопада 1995 року перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради як одинока матір і одержувала допомогу на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття. Допомога призначена на підставі наданого нею свідоцтва про народження ОСОБА_6, виданого на підставі актового запису про народження від 07 грудня 1995 року № 2611 та довідки відділу РАЦС у м. Хмельницькому, згідно з якою запис про батька дитини зроблено за вказівкою матері відповідно до статті 55 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого на підставі актового запису про народження дитини від 07 грудня 1995 року № 2611, батьком дитини зазначено ОСОБА_5

Актового запису про народження ОСОБА_6, батьком якої є ОСОБА_5, матір'ю - ОСОБА_3, у архіві відділу РАЦС не виявлено.

Згідно з актовим записом про зміну імені від 04 вересня 2012 року № 38 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, після досягнення 16-річного віку змінила прізвище на «ОСОБА_6».

За заявою начальника УПФУ у м. Хмельницькому за фактом підробки свідоцтва про народження порушено кримінальну справу за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 190 КК України, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Батьківство ОСОБА_5 щодо доньки ОСОБА_6 не встановлювалось, зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_6 від 07 грудня 1995 року № 2611 не вносилися.

Тобто, судами було встановлено, що ОСОБА_3 у період з 2006 по 2013 рік одночасно отримувала на дитину і пенсію по втраті годувальника, і допомогу як одинока мати.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 18-1 Закону України «Про державну допмогу сім'ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновителі, якщо у свідоцтві про народження дитини (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновителя) дитини. Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) мають вдови та вдівці з дітьми, мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, шлюб між якими було розірвано до дня смерті, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника або державну соціальну допомогу.

Встановивши обставини справи, суди дійшли висновку, що ОСОБА_3 подала до органу ПФУ свідоцтво про народження дитини, що містило недостовірні дані про батьківство померлого ОСОБА_5, отримувала одночасно два види соціальних виплат (пенсію по втраті годувальника та допомогу як одинока матір), що свідчить про її недобросовісність, а тому правильним є висновок судів про наявність правових підстав для задоволення позову.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка. Також суди врахували вказівки касаційного суду, які відповідно до вимог частини першої статті 417 ЦПК України є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3 та залишення без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року та ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2017 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат