Ухвала

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 644/2139/16-ц

провадження № 61-14899св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року у складі судді Бугери О. В. та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року в складі суддів: Овсяннікової А. І., Бездітко В. М., Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом дотовариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ Фірма «Елавус ЛТД»), в якому просив стягнути 107 004,17 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку, 84 486,32 грн компенсації за нараховану, але невиплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 15 жовтня 2013 року наказом відповідача був звільнений за згодою сторін на підставі статті 36 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку - не виплатив заробітну плату. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2013 року по жовтень 2013 року в сумі 16 141,39 грн, проте зазначені кошти він отримав лише 03 грудня 2015 року. Просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 107 004,17 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16 жовтня 2013 року по 02 грудня 2015 року та компенсацію за нараховану та невиплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції в розмірі 10 669,46 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини, на які посилається позивач, дають підстави для висновку про порушення відповідачем вимог трудового законодавства, що призвело до порушення прав позивача.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У березні 2017 року від ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року поновлено ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» строк на касаційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року, відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова зазначену справу та зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження.

10 червня 2017 року від ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ТОВ Фірма «Елавус ЛТД», які мотивовані тим, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року є законними та обґрунтованими, оскільки ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справа є Верховний Суд.

26 березня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2018 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

У справі, яка переглядається, суди встановили, щоОСОБА_4 працював у ТОВ Фірма «Елавус ЛТД» на посаді головного механіка з 01 липня 2010 року по 15 жовтня 2013 року.

15 жовтня 2013 року наказом відповідача ОСОБА_4 звільнений за згодою сторін на підставі статті 36 КЗпП України.

Остаточний розрахунок з позивачем проведено не було.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за період з серпня 2013 року по жовтень 2013 року в сумі 16141,39 грн.

Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати вирішує суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Частиною четвертою статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД».

Сума заборгованості із заробітної плати, яка була стягнута з відповідача на користь позивача судовим рішенням, фактично виплачена йому 03 грудня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі й позивача.

Оскільки у межах розгляду господарським судом справи про визнання відповідача банкрутом позивач не заявляв у встановлений законом строк вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату, отже такі вимоги є погашеними.

Виходячи з вищенаведених обставин, Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату.

Проте, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи у аналогічних правовідносинах, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати підлягають задоволенню. При цьому виходив з того, що припинення провадження у справі про банкрутство не звільняє товариство від обов'язку здійснити компенсаційні виплати за порушення права позивача на оплату праці, а посилання на те, що відповідно до ухвали господарського суду вимоги позивача вважаються погашеними, є необґрунтованими; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, це компенсаційні виплати за порушення права працівника на оплату праці; невиплата звільненому працівникові усіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії судів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Прикладом наявності протилежних за змістом правових висновків у судових рішеннях Верховного Суду є постанови від 14 лютого 2018 року у справі № 643/2317/16-ц, провадження № 1594св18; від 23 травня 2018 року у справі № 644/4342/16-ц, провадження № 61-14664св18; від 26 червня 2018 року у справі № 644/2141/16-ц, провадження № 61-21159св18, ухвалені Верховним Судом у складі колегій судів Першої та Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Зазначене свідчить про існування різного підходу до розуміння та тлумачення положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення такого правового питання як стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату із урахуванням того, що позивач не заявляв у встановлений строк вказаних вимог у межах розгляду господарським судом справи про визнання відповідача банкрутом викликає необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, що підлягає вирішенню об'єднаною палатою Касаційного цивільного суду.

З урахуванням викладеного та керуючись статтею 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 644/2139/16-ц, провадження № 61-14899, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальності Фірма «Елавус ЛТД» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат

В. П. Курило