Справа № 350/1491/18
Номер провадження 2/350/676/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2018 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючої судді Калиній Г.В.
з участю: секретаря судового засідання Юречко Т.Б.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
08 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 131674 гривні, в тому числі три проценти річних від простроченої суми боргу, та судові витрати по справі.
Ухвалою від 09 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Рожнятівського районного суду від 10 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 березня 2017 року між позивачем та відповідачкою укладено усний договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачці 4 800 доларів США, що станом на 02 серпня 2018 року (час звернення до суду з даним позовом) становило 129 408 гривень, які відповідачка зобов'язувалась повернути до 31 грудня 2017 року. На підтвердження укладення договору та отримання коштів відповідачкою була написана боргова розписка, якою позивачка підтвердила, що розписка написана нею добровільно без будь-якого психічного та фізичного примусу. Станом на 02 серпня 2018 року позивачка борг у добровільному порядку не повернула, що змушує його звертатися до суду з даним позовом. Просить також стягнути три проценти річних від простроченої суми боргу, що становить 2266 гривень.
15 листопада 2018 року відповідачка направила відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково. Визнала, що позичила у позивача 4800 доларів США. Однак частину боргу, що становить 3000 доларів США, вона повернула відповідачу. Зазначену суму позивач отримав частинами від її дочки ОСОБА_3 23 березня та 04 серпня 2018 року, про що написав відповідні розписки. Сума боргу на даний час становить 1800 доларів США. Зараз у неї нема можливості повернути борг позивачу через скрутне матеріальне становище, у звязку з необхідністю постійного лікування дочки ОСОБА_4, яка є інвалідом дитинства.
На підтвердження своїх доводів відповідачка надала витяг з договору про надання правової допомоги від 14 листопада 2018 року (а. с. 25), копії медичних документів на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства до 16 років (а. с. 32, 33), та копії розписок позивача про отримання від її дочки частини коштів у погашення боргу.
Копію відзиву та додані до нього копії доказів ( зокрема розписок про отримання частини боргу) відповідачка у встановленому законом порядку направила позивачу, що підтверджується поштовою квитанцією (а.с.21).
З урахуванням положень ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе прийняти наданий відповідачкою відзив та визнати поважними причини пропуску нею строку на подання відзиву.
Сторони у судове засідання не прибули.
Представник позивача адвокат ОСОБА_5 направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку, визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.
Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
14 березня 2017 року відповідачка ОСОБА_2 позичила у позивача ОСОБА_1 4800 доларів США, які зобовязувалась повернути до 31 грудня 2017 року, що підтверджується власноручно написаною борговою розпискою відповідачки (а. с. 5).
23 березня 2018 року та 04 серпня 2018 року позивач отримав від дочки відповідачки ОСОБА_3 1000 та 2000 доларів США відповідно, що підтверджується копією свідоцтва про народження дочки (а. с. 31) та розписками, написаними позивачем (а. с. 40, 41).
Аналізуючи надані сторонами письмові докази у їх сукупності, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка отримала від відповідача 4800 доларів США, які зобовязувалась повернути до 31 грудня 2018 року. Дочка відповідачки повернула частину боргу позивачу 3000 доларів США, а саме 2000 він отримав 23 березня 2018 року, а 1000 04 серпня 2018 року.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ч. 2 ст. 1047 названого кодексу, на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Отже судом встановлено, що відповідачка позичила у позивачки кошти, зазначені у позовній заяві та повністю не виконала свої боргові зобовязання перед ним, чим порушила зазначені норми закону та умови укладеного договору позики. Суму богу, що на даний час становить 1800 доларів США: (4800 доларів США (сума боргу) (2000+1000) доларів США (кошти, які повернути позивачу дочкою відповідачки), слід стягнути з неї на користь позивача за рішенням суду.
Відповідно ч.1 ст. 433 ЦК України грошове зобовязання має бути виконано у гривнях, а згідно ч. 2 цієї ж норми, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.
Згідно офіційних даних НБУ, на час ухвалення рішення курс долара США до гривні становив 27 гривень 78 копійок за один долар США, що підтверджується роздруківкою із сайту НБУ про офіційний курс гривні до іноземних валют станом на час подачі позову (а. с. 39).
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно ч. 2 цієї ж норми - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту п. 3 ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову .
Позивачем документально підтверджено понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 1316 гривень 75 копійок, що частково підлягає стягненню з відповідачки на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Що стосується вимог сторін про стягнення витрат на правову допомогу, то у їх задоволенні і позивачу і відповідачці слід відмовити у звязку з відсутністю у матеріалах справи розрахунків витрат, що понесені на отримання правової допомоги.
Керуючись статтями 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Калиній