Справа № 626/809/17
Провадження № 2/626/30/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

10.05.2018 року м. Красноград

головуючого судді: Константинов Д.С.

за участісекретаря: ОСОБА_1,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Краснограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, про захист права власності співвласника житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про захист права власності співвласника житлового будинку.

В обгрунтування позову, з урахіванням уточнень, вона зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбане спільне майно, а саме 3/5 будинку за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Харківська б.74.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 11.02.2014 року між ними було поділено спільне майно, в тому числі і вищевказана частина будинку у розмірі 3/10 частини за кожним.

Без погодження з нею відповідач ОСОБА_4 почав здійснювати в будинку діяльність у сфері реалізації намогильних памятників, будинок він використовує для складування заготовок, їх кінцевої обробки та продажу. З цією метою він встановив зовнішню рекламу, яка визначає будинок як місце цілодобової торгівлі могильними памятниками, його постійно відвідують потенційні покупці та партнери відповідача по бізнесу. З метою пристосування будинку для зазначеної господарської діяльності відповідач самовільно переплановує його шляхом проведення без її дозволу ремонтно-будівельних робіт. Також відповідач самовільно заселив в будинок свою співмешканку ОСОБА_6, яка почала там постійно проживати.

З огляду на наведене позивачка просить заборонити ОСОБА_4 без її згоди використовувати спільний будинок за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Харківська б.74, для проведення підприємницької діяльності, в тому числі з виготовлення та реалізації намогильних памятників та виселити ОСОБА_6 із будинку за вказаною адресою та вселити її у цей будинок.

Відповідач надав заперечення на позов, в яких зазначив, що він зареєстрований і фактично проживає в домоволодінні за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Харківська б.74. Декілька років тому позивачка добровільно переїхала з вказаного будинку та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За місцем реєстрації вона зявляється зрідка, коштів на утримання будинку не надає. Він здійснює підприємницьку діяльність із здійснення поховань та надання суміжних послуг. Свою торгівельну та виробничу діяльність він здійснює виключно в нежитловому приміщенні-в магазині «Господар» за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Ленінградська б.91а. Так як площа цього приміщення є замалою для зберігання всієї виготовленої продукції, йому іноді доводиться зберігати товар на прибудинковій території, який зберігається короткий проміжок часу, в спеціально відведеному місці, та жодним чином не заважає користуватися ні будинком, ні земельною ділянкою. Позивач жодного разу не зверталась до нього з пропозицією про визначення порядку володіння та користування майном, або про виділ частки майна в натурі, або про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Водночас він не здійснює перешкод для користування нею належною їй часткою житлового будинку. Законодавством не передбачена заборона щодо зберігання майна, яке йому належить, на прибудинковій території власного житлового будинку. На паркані домоволодіння дійсно знаходиться інформаційна табличка, однак вона не є рекламою і не потребує надання згоди співвласника домоволодіння, вона містить лише його особистий номер телефону та направлена на підвищення інтересу та попиту споживачів. Перешкод у користування будинком позивачу ніхто не чинить, а тому підстави для задоволенні її вимог щодо вселення також відсутні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в частині заборони відповідачу ОСОБА_4 без згоди позивачки використовувати спільний будинок для проведення підприємницької діяльності.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, зазначених в запереченнях.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, направила до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, по суті позову нічого пояснити не може.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що будинок за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Харківська б.74 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 3/10 частини кожному, що стверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 здійснює господарську діяльність за іншою адресою.

Що стосується провадження господарської діяльності ОСОБА_4 за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул.Харківська б.74, то така провадиться ним без достатньої на це правової підстави, так як у матеріалах справи відсутні необхідні дозволи на ведення такої у спірному приміщенні.

Ст. 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Норми ст. 320 ЦК України визначають, що власник має право здійснювати відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Громадяни мають право використовувати майно, що їм належить, для ведення господарської і іншої, не забороненої законом, діяльності. Жоден державний орган не має права втручатися в здійснення власником правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню своїм майном, або встановлювати не передбачені законодавчими актами України додаткові обов'язки і обмеження.

Згідно ст. ст. 150, 152 ЖК України громадяни, що мають в приватній власності житловий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сім'ї, і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд (продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди).

Таким чином, громадянин, що має на праві приватної власності житловий будинок або квартиру, має право на свій розсуд вирішувати питання про доцільність їх використання, тим більше, що чинне законодавство не містить заборони на використання житлового приміщення як об'єкту торгівлі і сфери послуг.

У ст. 383 ЦК України міститься лише заборона на використання житлових приміщень для потреб виробничого характеру. Використання житлового приміщення як об'єкту торгівлі і сфери послуг не може розглядатися як виробнича діяльність.

Разом з тим, як визначено ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідач ОСОБА_4, як співвласник майна у спільній частковій власності, на підставі ст. 361 ЦК України, має право самостійно розпоряджатися лише своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Враховуючи, що частки майна у спільній частковій власності не виділені в натурі, за відсутності згоди позивачки на порушення приписів ч.1 ст.358 ЦК України ОСОБА_4 протиправно використовує для зберігання товару будівлю, яка є спільною власністю сторін, а також подвіря, яке перебуває у спільному володінні сторін.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачка, як співвласник нерухомого майна, за наявності перешкод у здійсненні нею права власності, на підставі ст.391 ЦК України має право вимагати усунення таких перешкод.

Припинення дії, яка порушує право, є способом захисту, передбаченим п.3 ч.2 ст.16 ЦК України.

На підставі викладеного суд вважає, що позов повинен бути задоволений.

Керуючись ст.ст. 320,358,361,383,391 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 Вікторівни- задовільнити.

Заборонити ОСОБА_4 використовувати спільний будинок за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Харківська б.74, для проведення підприємницької діяльності, у тому числі з виготовлення та реалізації намогильних памятників.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами , що були відсутні в судовому засіданні, в той же строк з часу вручення їм копії даного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 18 травня 2018 року.

Суддя: