САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2777/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30.11.2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

за участі: представника позивача ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на підставі договору міни від 22.12.2004 року. Згідно даного договору вищезазначена квартира була поміняна на квартиру №5, що знаходить в будинку №55 по вул. Космонавтів у м. Дніпропетровську, яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2002р. Дана квартира хоча і була придбана у 2002 році в період шлюбу з ОСОБА_2, але була його особистою приватною власністю, оскільки була придбана ним за особисті кошти. В даній квартирі зареєстровані: він, його колишня дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_4 Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2012р. шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з ним. З жовтня 2013 року ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Місце її проживання йому невідоме. Звязку з нею він також немає. ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 вже 4 роки 8 місяців, тому вважає, що вона втратила право користування даною квартирою. Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №83 у буд. №16 по вул. Космонавтів в м. Дніпрі.

04.06.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.17).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору міни від 22.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, позивачу ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2. Згідно даного договору вищезазначена квартира була поміняна на квартиру №5 в будинку №55 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську, яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2002 року (а.с.6).

Крім позивача в квартирі також зареєстровані відповідач ОСОБА_2, 20.08.1975р.н. та донька ОСОБА_4, 29.10.1996р.н., що підтверджується довідкою №2361 від 29.03.2018 року, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.7).

12.11.2013 року шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.8).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснив, що знайомий з ОСОБА_1 з 2004 року, він є його сусідом та знайомий з його колишньою дружиною ОСОБА_2 З ОСОБА_1 вони зустрічались раніше на свята. Останні раз він бачив ОСОБА_2 восени 2012 року, а в 2013 році вже її не зустрічав. Зараз вони не підтримують стосунків. В квартирі мешкають позивач та донька.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.1996 року по 12.11.2013 року (а.с.8).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що квартира №5 в будинку №55 по вул. 20-річчя Перемоги в м. Дніпропетровську була його особистою власністю та придбана ним у 2002 році в період шлюбу з ОСОБА_2 за його особисті кошти.

Однак, позивачем та його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини, у звязку з чим суд вважає не доведеним факт того, що спірна квартира є особистою власністю позивача, оскільки придбана ОСОБА_1 за особисті кошти.

В силу ч.1 ст.60, ст.63 СК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Подружжя мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи той факт, що квартира №5 в будинку 55 по вул. 20-річчя Перемоги у м. Дніпро, яка у 2004 році була обміняна на квартиру АДРЕСА_2, придбана підчас зареєстрованого шлюбу з відповідачем, та позивачем не доведено суду, що зазначені квартири є його особистою власністю, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за неможливе визнати відповідача такою, що втратила право користування належної їй квартирою, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 60, 63 Сімейного кодексу України, ст.ст. 16, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 57, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, іпн.) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, іпн.) про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2018 року.

Суддя О.П.Румянцев