РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/15928/18

Провадження №: 2/755/6270/18

"11" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва

цивільну справу № 755/15928/18

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві,

про усунення перешкод користування власністю,

учасники справи:

не з'явились

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні його власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою площею в зазначеній квартирі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_1. 23.10.2015 позивач на прохання відповідача, яка приходиться йому двоюрідною сестрою, зареєстрував останню у своїй квартирі. З 2016 відповідач перестала оплачувати комунальні платежі. Після суперечок, які виникли між сторонами з приводу виселення ОСОБА_2 з квартири позивача, у вересні 2017 відповідач виїхала з квартири позивача, вивезла свої особисті речі, його диван, зламала йому холодильник та пральну машинку та віддала ключі від квартири. Вартість за надані комунальні послуги нараховуються обслуговуючими організаціями з урахуванням всіх зареєстрованих у квартирі позивача осіб. Добровільно знятись з реєстрації в квартирі позивача відповідач не бажає, чим порушує право позивача щодо володіння, користування та розпорядження власним майном.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судовий розгляд справи призначено на 10.12.2018.

Відповідач до суду не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим для нього ст. 191 ЦПК України, та не надав відзиву на позовну заяву у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження від 26.10.2018 року строк.

Третя особа Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві не уповноважила свого представника на участь в судовому засіданні, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв щодо предмета спору суду не надала.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.10.2008 квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.6).

Як вбачається з довідки, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» 23.11.2016, ОСОБА_1 є власником особового рахунку на житлову площу квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно довідки, виданої 24.11.2017 ЖЕД №404, ОСОБА_2 з 04.09.2017 не проживає в квартирі АДРЕСА_1, однак зареєстрована в цій квартирі (а.с.7).

Як вбачається з актів від 24.11.2017 р., 25.05.2018 р. та 14.09.2018 р., складених мешканцями АДРЕСА_1 ОСОБА_2 фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 04.09.2017, однак зареєстрована в цій квартирі (а.с. 8-10).

За змістом отриманого позивачем попередження від ПрАТ «Київводоканал», станом на 01.03.2018 заборгованість за спожиті послуги з холодного водопостачання та водовідведення по квартирі АДРЕСА_1 обліковується в сумі 2431,20 грн. (а.с.12).

Згідно отриманого позивачем повідомлення від ТОВ «Євро-Реконструкція, станом на 01.09.2018 заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за особовим рахунком 147718 становить 7668,83 грн. (а.с.14).

Як вбачається з рахунку на сплату за газ за вересень 2018, нарахування у сумі 112,59 грн. здійснювалось по кількості двох осіб, зареєстрованих в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно рахунку-повідомлення по квартирі АДРЕСА_1 станом на 01.10.2018 за утримання будинків та прибудинкових територій становить сума до сплати становить 1769,00 грн., за холодне водопостачання - 4124,16 грн., за вивезення побутових відходів - 144,43 грн. (а.с.15).

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1, більше року, не несе жодних витрати по утриманню житла, не здійснює оплату наданих комунальних послуг. Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про намір вселення відповідача до квартири АДРЕСА_1, чи вчинення власником квартири перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням.

За таких обставин, враховуючи, що права власника порушені, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню.

При визнанні судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач тривалий час не проживає у зазначеній квартирі, тобто квартира не є житлом відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем.

Також відповідно до пункту 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) «житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦП України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення про задоволення позову є наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 704 грн 80 коп, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 141, 209, 265, 268, 272, 274-279, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, про усунення перешкод користування власністю - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1976 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, 1976 року народження, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на відшкодування витрат по сплаті судового збору 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Складення судового рішення - 11.12.2018.

Суддя: В. Шевченко