Справа № 463/3968/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/4484/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірними і протиправними дій Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 , Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, визнання недійсним звіту про оцінку майна та рецензії, заінтересовані особи Фізична особа-підприємець ОСОБА_6, Фізична особа-підприємець ОСОБА_7, стягувачі Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_8,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області Шестака О.В., повязані з оцінкою нерухомого майна ОСОБА_2, а саме 1/3 частин квартири №3 в буд.№1 на вул. Стара у м.Львові, визначеної за результатами звіту від 25.04.2016р. про вартість майна, складеного в рамках виконавчого провадження № 33534427 та рецензії № 01_07_26 від 26.07.2016р. на звіт від 25.04.2016р., визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області Ільчишин Л.В., повязані з оцінкою нерухомого майна ОСОБА_2, а саме 1/3 частин квартири №3 в буд.№1 на вул. Стара у м.Львові, визначеної за результатами звіту від 25.04.2016р. про вартість вказаного майна, складеного у рамках виконавчого провадження № 33534427 та рецензії № 01_07_26 від 26.07.2016р. на звіт від 25.04.2016р., визнати недійсним звіт від 25.04.2016р. про вартість майна, а саме 1/3 частин квартири №3 в буд.№1 на вул. Стара у м.Львові, складеного у рамках виконавчого провадження № 33534427 та рецензії № 01_07_26 від 26.07.2016р. на звіт від 25.04.2016р.

В обґрунтування скарги посилається на те, що на виконанні у Відділі ПВР Управління ДВС ГУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження № 33534427 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1242/2011, виданого Личаківським районним судом м. Львова 21.05.2012р. В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем описано та арештовано належне боржнику майно, а саме 1/3 частки квартири №3 в буд. №1 на вул. Стара у м.Львові,в результаті чого 25.04.2016р. оцінювачем ОСОБА_6 складено звіт про вартість арештованого майна. Не погодившись з таким звітом, 16.05.2016р. подав письмові заперечення на нього та в кінцевому, 25.08.2016р. отримав лист, що згідно рецензії від 26.07.2016р., складеної оцінювачем ОСОБА_7 звіт про оцінку 1/3 частки квартири №3 в буд. №1 на вул. Стара у м.Львові, може бути прийнятий за основу для примусового відчуження арештованого майна на прилюдних торгах, в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки. З таким звітом та результатами його рецензування не погоджується. Зазначає, що відповідно до Національного стандарту № 1, затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003р., ринковою вартістю визнається вартість, яка в кінцевому узгоджується між покупцем та продавцем без примусу, однак в конкретних обставинах справи мова йшла про примусову реалізацію, внаслідок чого визначення ринкової вартості майна суперечить визначенню поняття ринкова вартість, яке наведено в Національному стандарті № 1. Крім того, здійснення незалежної оцінки включає в себе стадію ознайомлення з обєктом оцінки, під чим слід розуміти особистий огляд цього обєкта, що в конкретній ситуації, вважає, було необхідною передумовою. Натомість, до скаржника не надходило жодних повідомлень чи попереджень про проведення огляду належного майна, в результаті він так і не був проведений, в тому числі під час рецензування. Також, в рецензії на звіт вказано, що такий звіт містить незначні недоліки, однак жодним чином не конкретизовано їх суть. У звязку з наведеним, дії державного виконавця щодо проведення оцінки нерухомого майна вважає неправомірними, а звіт від 25.04.2016р. та його рецензію від 26.07.2016р.недійсними.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу оскаржив представник ОСОБА_2- ОСОБА_9 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу неправомірною та такою, що суперечить положенням чинного законодавства. Звертає увагу, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що визначення ринкової вартості майна може відбуватися лише в тому випадку, коли є угода між покупцем і продавцем при відсутності будь-якого примусу. Водночас в даному випадку примусова реалізація майна відбувається в рамках виконавчого провадження, а відтак визначення ринкової вартості за умов примусової реалізації є неправомірним. Зазначає, що відповідно до п.56 Стандарту №1 мав бути проведений особистий огляд об'єкта оцінки оскільки це є необхідною передумовою для визначення правдивої та дійсної вартості оцінюваного майна. Натомість ОСОБА_2 не отримував жодних повідомлень чи попереджень про проведення огляду належного йому нерухомого майна, а тим більше заяв про надання доступу до приміщення. Крім цього, сам Оцінювач в одному з судових засідань підтвердив, що він не здійснював внутрішнього огляду квартири №3 в будинку №1 на вул.Стара у м.Львові. Вказане призвело до істотного заниження вартості майна, визначеної за результатами такої оцінки, однак суд залишив поза увагою вказані обставини. Із врахуванням вимог ЦПК України та Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» суд першої інстанції зобов'язаний був призначити судову оціночну будівельну експертизу для вирішення питань пов'язаних із оцінкою вищезазначеного майна, однак цього зроблено не було. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою скаргу задовольнити в повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, хоч були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі ПВР Управління ДВС ГУЮ у Львівській області перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №6-210/12 виданого 12 червня 2012 року Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Пріоритет»,ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №SМЕ0015443 у сумі: за кредитом 393951,89 грн., по відсотках -200873,16 грн., пені 233 254,51 грн., судові витрати по сплаті третейського збору в сумі 100, 00 грн. та виконавчого листа № 2-1242/2011, виданого Личаківським районним судом м. Львова 21.05.2012р. про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL1038 від 23.01.2008 року в сумі 828943,43 доларів США, що еквівалентно 6 608 585 грн.71 коп. та судових витрат в розмірі 1820 грн.

В процесі здійснення виконавчих дій, 25.04.2016р. субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 складено Звіт про оцінку майна 1/3 частки квартири № 3 на вул. Стара, 1 у м. Львові (а.с.79-94).

На підставі постанови державного виконавця від 30.05.2016р. (а.с.96зв.-97), СПД ФО ОСОБА_7 складено рецензію № 01_07_26 від 26.07.2016р. (а.с.95-96), відповідно до якої звіт про оцінку 1/3 частки квартири №3 в бу.№1 на вул..Стара у м.Львові може бути прийнятий за основу для примусового відчуження арештованого майна на прилюдних торгах, в цілому відповідає вимогам нормативно-правовим актам з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадженн" (в редакції чинній на момент проведення оцінки) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами ч. 2 ст. 11 цього Закону, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В п.24 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, повязані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону «Про виконавче провадження». При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден.

За правилами ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає субєкта оціночної діяльності, субєкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно з приписами ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону.

Частиною 6 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

За ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях оцінювача під час складання звіту відсутні ознаки порушення вимог законодавства в сфері проведення оцінки майна, адже ринкова вартість є лише базою оцінки, тоді як вид вартості, що визначається є ліквідаційною вартістю, а не ринковою вартістю. Ліквідаційна вартість становить основу, тоді як ринкова вартість виступає лише базою оцінки.

Такий висновок суду, колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

У пунктах 28,29 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" зазначено, що у разі продажу майна у строк, який є значно коротшим від строку експозиції подібного майна, переважно визначається його ліквідаційна вартість, якщо інше не передбачено законодавством. Для використання ліквідаційної вартості як бази оцінки необхідно проводити додаткове дослідження відповідності умов продажу об'єкта оцінки, для якого проводиться оцінка, типовим для ринку умовам продажу подібного майна. Визначення ліквідаційної вартості здійснюється на основі інформації щодо подібних угод з подібним майном. Одним із способів визначення ліквідаційної вартості є застосування до визначеної ринкової вартості об'єкта оцінки знижувальних коефіцієнтів у порядку, встановленому законодавством, з метою стимулювання попиту потенційних покупців до придбання об'єкта оцінки.

Під час встановлення ліквідаційної вартості оцінювач повинен додатково визначити ринкову вартість об'єкта оцінки та зазначити у звіті про оцінку майна свої застереження щодо використання результатів такої оцінки.

Як вбачається з рецензії оцінки, визначення початкової (ринкової в умовах примусового продажу,- ліквідаційна вартість) вартості обєкта оцінки відповідає меті оцінки. Застосована ринкова база оцінки відповідає нормативно-правовим актам з оцінки майна.

Наведене спростовує доводи скаржника про те, що в оскаржуваному звіті визначалась ринкова вартість майна при умові примусової реалізації.

Твердження в апеляційній скарзі по те, що не проведення особистого огляду обєкта оцінки призвело до істотного заниження вартості майна, та що боржник не отримував жодних повідомлень про дату огляду майна, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таке не підтверджене жодними належними доказами.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України).

Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що скаржник не надав суду доказів того, що такий доступ ним було забезпечено.

Окрім цього, дослідивши Звіт, суд зазначає, що оцінка майна проведена у послідовності, яка передбачена п. 51 Стандарту №1, а звіт відповідає вимогам встановленим у ст.56 Стандарту №1, оцінювачем ідентифіковано обєкт, що вбачається з п.1.1 Звіту, а у п.5 зазначено, що власник не забезпечив огляд приміщення. Пункт 4 містить перелік застережень щодо використання оцінки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зобовязаний був призначити оціночно-будівельну експертизу є безпідставними, оскільки судова експертиза може бути призначена у справах які розглядаються в порядку позовного провадження, а в даному випадку оскаржуються дії державного виконавця на підставі розділу ЦПК України « Судовий контроль за виконанням судових рішень» , що виключає можливість призначення експертизи.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відтак, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки скаржник не надав суду переконливих доказів про те, що не огляд приміщення призвів до істотного заниження вартості майна визначеної в оскаржуваному звіті, що призведе до порушення його майнових прав.

Враховуючи те, що при розгляді даної скарги судом не встановлено порушень законодавства державним виконавцем при проведенні оцінки майна, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1,375,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної силиз дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 травня 2018 року.

ОСОБА_11ОСОБА_1

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_12