Справа № 204/1444/14-ц
Провадження № 2/204/1846/18 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором DNHDRX05010002 від 15.08.2006 року у розмірі 19338,78 грн., а також стягнути з неї судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного договору № DNHDRX05010002 від 15.08.2006 року, відповідач отримала строковий кредит у розмірі 2434,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 14.02.2008 року включно. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 18.02.2014 року, відповідач має заборгованість у розмірі 19338,78 грн.

В судове засідання представник позивача не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі представника позивача та зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача і просила відмовити йому в повному обсязі. При цьому, зазначила, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач підписувала умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невідємною частиною кредитного договору, на які посилається позивач у своєму позові, підписуючи заяву, у звязку з чим їх не можна вважати складовою кредитного договору. Не погодилася з розрахунком заборгованості позивача, надавши власний розрахунок. А також, зазначила, що позивачем пропущені строки позовної давності для звернення до суду з даними вимогами.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У судовому засіданні було встановлено, що 15 серпня 2006 року між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір № DNHDRX05010002, на підставі особистої заяви останньої (а.с.5), згідно з умовами якого вона отримала від позивача строковий кредит в сумі 2434,20 грн. терміном з 15.08.2006 року по 14.02.2008 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі 2434,19 грн., які вона отримала і використала на придбання двох мобільних телефонів - Motorola V3i red і Samsung X300 violet, що підтверджується видатковою накладною № PHDAF-111619 від 15.08.2006 року (а.с.98).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Проте, у порушення умов договору і чинного законодавства, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала та не повернула використані нею кредитні кошти у передбачений договором термін.

При цьому, позивачем вказано, що вищевказаний Кредитний договір № DNHDRX05010002 від 15.08.2006 року складається з Заяви відповідача від 15.08.2006 року і Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

На підставі вказаних Заяви відповідача від 15.08.2006 року і Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на 18.02.2014 року становить 19338,78 грн. і складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 585,40 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5298,83 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 481,95 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 11575,52 грн.; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 897,08 грн.

Разом з тим, згідно з ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У даній же справі, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), якими встановлена якась відповідальність Позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобовязань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі умови, про які заявлено позивачем, в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались.

В свою чергу, у самій Заяві від 15.08.2006 року домовленості сторін щодо штрафних санкцій немає.

У звязку із цим, такі Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору № DNHDRX05010002 від 15.08.2006 року.

Зокрема до таких висновків прийшов й Верховний суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15.

Також, суд не погоджується й з самим розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, наданим до позову (а.с.4). Зокрема з цього розрахунку вбачається, що на тіло наданого кредиту в сумі 585,40 грн. (не повернутого відповідачем, про що зазначено самим позивачем), серед іншого, відповідачу були нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 5298,83 грн.

Це є абсурдним, навіть, з огляду на прості математичні розрахунки. Так, укладеним між сторонами договором передбачені відсотки за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, які з суми 585,40 грн. складають 70,25 грн. річних. Тобто, за користування кредитом відповідач мала сплачувати позивачеві відсотки у розмірі 70,25 грн. на рік з залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, навіть, якщо нарахувати відсотки за повні 2006-2018 роки, то сума таких відсотків складатиме 913,25 грн. (по 70,25 грн. за кожний повний рік). В той же час, з яких розрахунків позивач нарахував відповідачу відсотки за користування кредитом у розмірі 5298,83 грн., суду не зрозуміло і не доведено належними доказами, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України.

Тому, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача до ОСОБА_2 щодо заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5298,83 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 481,95 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 11575,52 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. і 897,08 грн. відповідно.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що заборгованість у відповідача за Кредитним договором б/н від 15.08.2006 року виникла ще з 2010 року, з чим погоджується й сам позивач у відповіді на відзив, де зазначено, що востаннє відповідач здійснювала повернення частини кредиту у червні 2010 року, тобто саме з цього моменту - неповернення відповідачем отриманих коштів, у позивача виникло право для звернення до суду за захистом своїх порушених прав (неповернення кредиту з боку Позичальника).

Разом з тим, позивач звернувся до суду з даними вимогами лише 11 березня 2014 року.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є обєктивно непереборними і не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом.

Посилання представника позивача на п. 5.5 Умов і правил надання банківських послуг, яким позовна давність за договором була збільшена до 5 років, суд не бере до уваги, оскільки вище судом було встановлено, що такі Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору № DNHDRX05010002 від 15.08.2006 року, у звязку з чим у даних правовідносинах слід керуватись загальними положеннями щодо строків позовної давності.

Таким чином, позивачем пропущений встановлений законом строк для звернення до суду з даними вимогами, а судом, в свою чергу, не було встановлено поважних причин для поновлення позивачеві строку звернення до суду з такими вимогами.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 в повному обсязі.

Крім того, оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором, то судові витрати також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 256-258, 261, 267, 525, 526, 527, 530, 549, 599, 612, 625, 629, 651, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 49000, м. Дніпро, вул. Хвойна, буд. 70-а.

Суддя В.В. Самсонова