Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1920/12-ц

провадження № 61-19918св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 січня 2014 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Чупікової В. В., Галичанського А. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, у якому просив визнати недійсними договори купівлі-продажу та визнати за ним право власності на квартиру.

Позовна заява мотивована тим, що він зареєстрований і проживає у квартирі АДРЕСА_1, яка була його власністю.

18 червня 2007 року ОСОБА_4 скористався тим, що позивач знаходився в стані алкогольного сп'яніння, викрав і використав свідоцтво про право на спадщину та технічний паспорт на зазначену квартиру і оформив у приватного нотаріуса довіреність від імені позивача на своє ім'я та продав її ОСОБА_5

Останнім власником спірної квартири стала ОСОБА_8

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 квітня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 357, частиною першою статті 263 КК України та призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі із конфіскацією майна. По даній справі ОСОБА_3 визнаний потерпілим, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 листопада 2012 року у складі судді Кирилюк Л. К. позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 21 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А. В., укладений між ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_5

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О., укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 грудня 2012 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 71,3/68,2 кв. м, у тому числі житловою площею 39,30 кв. м.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк») подало апеляційну скаргу, у якій просило рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 листопада 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 11 грудня 2013 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Омега Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 листопада 2012 року відкрито.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 22 січня 2014 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Омега Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 листопада 2012 року закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням суду першої інстанції питання про права та обов'язки ПАТ «Омега Банк» не вирішувалося. Доводи банка про те, що він не був залучений до участі у справі як іпотекодержатель нерухомого майна - спірної квартири, є безпідставними і не свідчать про порушення прав заявника.

28 листопада 2012 року ПАТ «Омега Банк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») уклали договір факторингу, за умовами якого банк відступив товариству право вимоги за кредитними та іпотечними договорами, укладеними між банком та ОСОБА_8

У квітні 2017 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просило ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 січня 2014 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що 28 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір, у рахунок забезпечення якого укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_8 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2007 року.

Надалі права вимоги, які забезпечені спірним предметом іпотеки, за договорами факторингу були неодноразово продані, останнім іпотекодержателем спірної квартири став ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Вважає, що внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2007 року, права ТОВ «ФК «Вектор Плюс» як іпотекодержателя порушуються.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України 23 квітня 2018 року справу № 2-1920/12-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» оскаржило рішення місцевого суду в апеляційному порядку, посилаючись на те, що фактично суд вирішив питання про права та обов'язки товариства. Заявник є іпотекодержателем спірної квартири, власником якої є ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2007 року. Вважав, що внаслідок визнання недійсним цього договору купівлі-продажу, порушуються його права як іпотекодержателя.

Закриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що апеляційна скарга подана особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали) права на апеляційне оскарження, оскільки ПАТ «Омега Банк» не є стороною по справі та не брало участі при розгляді. Крім того, суд зазначив, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Закриваючи апеляційне провадження у справі, апеляційний суд не врахував, що оскаржуваним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2007 року, на підставі якого ОСОБА_8, як власник майна, передала спірну квартиру в іпотеку. Звернувшись до апеляційного суду із скаргою, заявник посилався на те, що він є іпотекодержателем цього майна, а тому має право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання кредитних зобов'язань позичальником.

За приписами чинного законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до обмеження реалізації права іпотекодержателя на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, висновок про відсутність у заявника права на апеляційне оскарження є передчасним, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з переданням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 22 січня 2014 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат В. П. Курило