Справа № 278/3499/18 Провадження №2-з/278/53/18
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2018 року, суддя Житомирського районного суду Житомирської області Зубчук І.В. розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Техпровід» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «Техпровід» звернувся до суду з даною позовною заявою.

З належним чином оформленою позовною заявою позивач також звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 29,5 кв.м., приміщення 3-1 пл.5,9 кв.м., приміщення 3-2 пл. 23,6 кв.м., що розташоване за адресою: с.Зарічани, вул.Лісова, буд.1и, Житомирського району, Житомирської області, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 220, вказуючи, що невжиття заходів забезпечення позову на вищевказане майно може утруднити виконання рішення суду чи зробити неможливим його виконання.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м.Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як розяснив Пленум Верховного суду України у п.4 постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості власника користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проаналізувавши зміст заяви поданої позивачем про забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено суду той факт, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі, а також не порушить прав, свобод та інтересів будь-яких інших осіб, які не є сторонами у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви товариству з обмеженою відповідальністю «Техпровід» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду Житомирської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до пункту 15.5 пункту 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області.

Суддя: І.В.Зубчук