Справа № 303/4503/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Чучка Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року (у складі судді Куцкір Ю.Ю.) за заявою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у липні 2018 р.

Просив звільнити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від сплати заборгованості по аліментах на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у сумі 25 568,08 грн., яка утворилася станом на 01.07.2018 р.

Разом із позовом стороною позивача була подана заява про забезпечення позову.

Просив застосувати заходи забезпечення позову, а саме: зупинити стягнення заборгованості по аліментах на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сумі 25 568,08 грн., яка утворилася станом на 01.07.2018 р. виконавчим листом, виданим на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04.06.2015 р. у справі 303/2385/15-ц.

На обґрунтування заяви вказав, що Іршавським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було відкрито виконавче провадження із примусового виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04.06.2015 р. про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, 04.05.2012 р. У ході здійснення виконавчого провадження у нього станом на 01.07.2018 р. утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 25 568,08 грн.,яка є предметом спору.

Вважає, що здійснення виконавчих дій зі стягнення указаної суми заборгованості до моменту вирішення судового спору унеможливить виконання майбутнього судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 29 серпня 2018 р. у задоволенні заяви відмовлено.

Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати цю ухвалу із підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, і неправильного застосування норм матеріального права та постановити нову про забезпечення позову. Доводи скарги зводяться до такого:

-суд першої інстанції не обґрунтував, із яких підстав не були взяті до уваги доводи сторони позивача стосовно необхідності вжиття заходів забезпечення позову;

-застосування заходів забезпечення позову зумовлене тим, що спірна заборгованість стягується у примусовому порядку на користь відповідача, у зв'язку з чим у разі продовження такого стягнення судове рішення на день його ухвалення не буде мати жодного правового значення;

-здійснення виконавчих дій по стягненню заборгованості зі сплати аліментів унеможливить виконання майбутнього судового рішення і не забезпечить ефективного захисту прав позивача у випадку задоволення відповідного позову;

-зазначає, що обраний позивачем захід забезпечення позову не спричинить для відповідача жодних збитків, оскільки у випадку відмови у задоволенні позову виконавче провадження зі стягнення спірної суми буде відновлено.

Письмового відзиву на скаргу до не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із необґрунтованості доводів заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність нормам процесуального права та обставинам справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду позовом у липні 2018 р. Просив звільнити ОСОБА_3.ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народження від сплати заборгованості по аліментах на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у сумі 25 568,08 грн., яка утворилася станом на 01.07.2018 р. Узагальнені доводи позовної заяви зводяться до того, що через наявність у позивача ряду тяжких захворювань у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів, а через існування цих захворювань, позивач втратив роботу, відтак вважає можливим звільнити його від сплати заборгованості по аліментах.

У заяві про забезпечення позову сторона вказує, що існує необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення спірної заборгованості по аліментах (п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України), оскільки саме такий вид забезпечення позову унеможливить примусову сплату позивачем грошових сум, які є предметом спору.

Із таким доводом заявника не можна погодитися із таких мотивів.

Так відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Як видно з матеріалів справи, боржником не оскаржується виконавчий лист № 2/303/1528/15 від 04.06.2015 р., на підставі якого здійснюється примусове стягнення заборгованості по аліментах.

Забезпечення позову, про яке просить заявник, цивільно-процесуальним законом не передбачено.

Також належить відмітити, що інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Однак, як видно з характеру спірних правовідносин і заявлених позовних вимог, відповідачем не вчиняється жодних дій стосовно позивача, які б могли стати підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Заявник узагалі належними та допустимими доказами не доводить як саме той вид забезпечення позову, який він просить застосувати, у контексті спірних правовідносин (предмет позову, підстава позову та суб'єктний склад учасників), зможе захистити його права та інтереси за умови ухвалення рішення на його користь.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів констатує, що судом першої інстанції було постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути взяті до уваги як підстава для скасування оскарженого судового рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

4.Повне судове рішення складено 21 листопада 2018 року.

Судді: