Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/3378/17Головуючий у 1-й інстанції Скользнєва Н.Г.
Пр. № 22-ц/778/601/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Крилової О.В., Кухаря С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2017 року у справі за поданням старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха П.В. про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року до суду першої інстанції із вищезазначеним поданням звернувся старший державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха П.В., в якому просив обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу.

В обґрунтування свого подання державний виконавець зазначав, що на виконанні у Олександрівського ВДВС м Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 52181451 з примусового виконання виконавчого напису № 6428, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 29.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 340001,43 грн. 14 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим документом. Боржник ОСОБА_2 рішення суду та законні вимоги державного виконавця не виконує, у зв'язку з чим загальна заборгованість не погашена. У зв'язку з невиконанням боржником виконавчого документа у добровільному порядку, державним виконавцем здійснюються заходи з виявлення майна боржника та його подальшої реалізації, але не має можливості провести виконавчі дії у відповідності до вимог чинного законодавства, з метою виконання рішення суду. Так, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: 69002, АДРЕСА_1. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що згідно інформації бази даних АІС «Автомобіль» за боржником право власності на транспортні засоби зареєстровано.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2017 року (а.с. 17-19) вищезазначене подання державного виконавця у цій справі задоволено.

Обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: , який зареєстрований за адресою: 69002, АДРЕСА_1 - без вилучення паспортного документу.

Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 34-37) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха П.В. у повному обсязі.

В автоматизованому порядку у цій справі визначено склад колегії суддів апеляційного суду: суддя-доповідач Трофимова Д.А., судді: Крилова О.В. та Кухар С.В. (а.с. 48).

Ухвалою апеляційного суду (суддя-доповідач Трофимова Д.А.) апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 49), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.51).

19 квітня 2018 року в автоматизованому порядку у цій справі замінено суддею-доповідачем Гончар М.С. суддю-доповідача Трофимову Д.А. у зв'язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 67-68), справу призначено до розгляду (а.с.69).

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, його нормами апеляційний суд має керуватись при апеляційному перегляді цієї справи.

Особи, які беруть участь у цій справі, не скористались своїм правом на подання відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 17 травня 2018 року належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 70-77), у тому числі боржник ОСОБА_2 через свого представника - ОСОБА_3 (а.с. 45, 75), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.12017 року, всі особи, які беруть участь у справі, не з'явились, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у цій справі.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах і вимог доводів апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця у цій справі, керувався ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну», ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та виходив із того, що ОСОБА_2 має невиконані зобов'язання, покладені на нього рішенням суду, ухиляється від їх виконання, а тому вимога, викладена у поданні старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха П.В., про обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: 69002, АДРЕСА_1 - без вилучення паспортного документу є законною, обґрунтованою.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі (23 травня 2017 року).

За змістом ст. 337 -1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що на виконанні у Олександрівського ВДВС м Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 52181451 з примусового виконання виконавчого напису № 6428 (копія а.с.9), виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 29.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 340001,43 грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2016 року, копія а.с.7).

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: 69002, АДРЕСА_1 (а.с.4), згідно інформації бази даних АІС «Автомобіль» за боржником право власності на транспортні засоби зареєстровано (а.с.5).

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що серед доданих до подання державного виконавця матеріалів взагалі немає належних, допустимих доказів, які підтверджують саме факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання вищезазначеного виконавчого документу у вигляді виконавчого напису нотаріуса, та зокрема з суб'єктивних підстав (наприклад, що державний виконавець викликав боржника до себе для надання відповідних пояснень, але останній ухилився від цього; що у подальшому державний виконавець застосовував заходи примусового приводу до боржника, але він не виконаний боржником; що у боржника є майно, на яке можна звернути стягнення, але боржник чинить перешкоди для цього, зокрема не дає доступу до цього майна, державним виконавцем складений про це відповідний акт тощо).

Оскільки, відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право лише в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника − фізичної особи або керівника боржника − юридичної особи за межі України − до виконання зобов'язань за рішенням.

Це питання вирішується у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а також рішенням іншого органу (посадової особи), яке перебуває на виконанні органів Державної виконавчої служби, у даному випадку виконавчого напису нотаріуса.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Саме це може бути підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Сама по собі наявність на примусовому виконанні будь-якого виконавчого документу відносно боржника не може бути підставою для звернення до суду державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження останнього у праві виїзду за кордон України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Однак, встановлено, державний виконавець у цій справі у судове засідання до суду першої інстанції не з'явився (довідка а.с. 16), оригіналів матеріалів виконавчого провадження для огляду та будь-яких додаткових матеріалів виконавчого провадження для долучення до матеріалів цієї справи в обґрунтування свого подання у цій справі, та зокрема: факту ухилення боржника від виконання вищезазначеного виконавчого документа, суду першої інстанції не надав.

Крім того, ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.12017 року не містив норм про віднесення до юрисдикції судів розгляду питань щодо тимчасового затримання або вилучення паспорта та не передбачав процедуру розгляду таких питань судом.Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, суд вирішує питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а право вибору способу виконання такого обмеження належить органу, до компетенції якого входить питання забезпечення виїзду за межі України, тобто - Державної прикордонної служби України.

При вищевикладених обставинах, враховуючи наявні у цій справі матеріали та докази, суд першої інстанції мав відмовити державному виконавцю у задоволенні його вищезазначеного подання відносно боржника у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги боржника.

Так, в силу вимог ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч.3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, державним виконавцем в обґрунтування його подання у цій справі апеляційному суду не надані.

Крім того, в силу вимог ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.21017 року, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, встановлено, що боржником через його представника апеляційному суду у цій справі до його апеляційної скарги було надано рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2009 року у справі ЄУН № 2-1005/09, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Банком за тим самим кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07.07.2006 року, але станом на 30.12.2008 року звернуто стягнення на автомобіль боржника, кредитний договір розірвано (а.с. 38-39). У подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від19 лютого 2015 року (а.с. 40-42) у задоволенні позову Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості станом на 22.08.2014 року відмовлено.

Однак, предметом примусового виконання у вказаному виконавчому провадженні на теперішній час є виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 29.07.2016 року (а.с.9) про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за тим самим кредитним договором № ZPJ0AK16020018 від 07.07.2006 року, але станом з липня 2006 року по 25.04.2016 року.

При вищевикладених обставинах, самі по собі вищезазначені рішення суду, надані боржником до його апеляційної скарги, без визнання таким, що не підлягає виконанню повністю чи частково, вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса, що є предметом примусового виконання у виконавчому провадженні, в якому вирішується зараз питання про обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за кордон України, нічого не підтверджують і не спростовують.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на припущеннях, а тому підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом нової постанови, якою у задоволенні подання старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха П.В. про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу у цій справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10 ч. 4, 377-1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 247, 368, 371 - 372, 374, 381-384, 441, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2017 року цій справі скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Яреха П.В. про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу у цій справі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 21 травня 2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Крилова О.В.