Справа № 199/6049/18
справа №199/6049/18
провадження № 2/199/2598/18
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
за участю секретаря Терентієвої Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
за участю учасників справи:
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (колишня назва м. Дніпропетровськ).
Разом з нею в спірному домоволодінні зареєстрований ОСОБА_2, який є онуком позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в домоволодінні не проживає з січня 2017 року, не користується ним, не несе витрат на його утримання, тому позивач звернулася до суду та просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1 (колишня назва м. Дніпропетровськ).
В судовому засідання позивач ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала, пояснивши, що онук тривалий час не проживає в будинку, не несе витрати на його утримання, добровільно знятися з реєстрації не бажає.
Відповідно до п.1,2,3,4 ч.1. ст. 280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, допитавши свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").
Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (колишня назва м. Дніпропетровськ), що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР» (а.с.6).
Разом з нею у спірному домоволодінні зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою №7502 від 29.05.2018, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.13).
Відповідач ОСОБА_2 залишається зареєстрованим в домоволодіння АДРЕСА_1 (колишня назва м. Дніпропетровськ), утім в ньому не мешкає без поважних причин, особистих речей в ньому не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими письмовими доказами - актом про не проживання від 23.05.2018 та довідкою голови квартального комітету від 23.05.2018, та показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_3
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 втратив право користування спірним житлом.
Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, то суд враховує, що під час розгляду справи, позивач просила віднести судові витрати на її рахунок.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 281, 282, 283, 289 ЦПК України, суд, -
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію судового рішення видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.
Суддя О.Б.Подорець