АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/3275/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 6 грудня 2013 року (суддя Ластовка Н.Д.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

у жовтні 2013р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р. у розмірі 114 348,80 доларів США, що еквівалентно 913 989грн. 96коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 3 162 733грн. 70коп.; за кредитним договором СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р. у розмірі 26 942,52 доларів США, що еквівалентно 215 351грн. 56коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 741 647грн. 53коп.; за договором № 004/2625/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) у розмірі 2 387грн. 86коп., та стягнення витрат на оплату судового збору в розмірі 3 441грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 12 листопада 2007р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений кредитний договір № ML-004/395/2007, що складається з двох частин, за умовами якого банк шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, надав позичальнику кредит в розмірі 82 243,31 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складалася з фіксованого відсотка у розмірі 3,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору)

Позивач стверджував, що в порушення умов кредитного договору, позичальником не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки у строки, визначені у графіку платежів, у зв'язку з чим станом на 13 вересня 2013р. у відповідача за кредитним договором № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р. існує заборгованість у сумі 114 348,80 доларів США, що еквівалентно 913 989грн. 96коп. за офіційним курсом НБУ на дату

- 2 -

проведення розрахунку заборгованості та складається із залишку заборгованості по кредиту в сумі 80 949,96 доларів США, що еквівалентно 647 033грн. 03коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, і суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 1 листопада 2009р. по 13 вересня 2013р. - 33 398,84 доларів США, що еквівалентно 266 956грн. 33коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та заборгованість по пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 13 вересня 2012р. по 13 вересня 2013р. в розмірі 3 162 733грн. 70коп., що на підставі п. 1.9.1. кредитного договору дає право банку достроково вимагати виконання боргових зобов'язань.

Також позивач посилався на те, що 21 травня 2008р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений кредитний договір № СL-004/229/2008, що складається з двох частин, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 25114,85 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 12,99% річних шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. Однак, відповідачем не виконуються зобов'язання по сплаті щомісячних платежів відповідно до графіку платежів та сплати відсотків, у зв'язку з чим, станом на 13 вересня 2013р. у відповідача за кредитним договором № СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р. існує заборгованість у сумі 26 942,52 доларів США, що еквівалентно 215 351грн. 56коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та складається із залишку заборгованості по кредиту в сумі 17 611,84 доларів США, що еквівалентно 140 771грн. 44коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, і суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 13 липня 2010р. по 13 вересня 2013р. - 9 330,68 доларів США, що еквівалентно 74 580грн. 12коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та заборгованість по пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 13 вересня 2012р. по 13 вересня 2013р. в розмірі 741 647грн. 53коп., що на підставі п. 1.9.1. кредитного договору дає право банку достроково вимагати виконання боргових зобов'язань.

Крім того, 12 листопада 2007р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений договір № 004/2625/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), за умовами якого банк відкрив картковий рахунок і здійснив кредитування поточного рахунку № НОМЕР_1 в розмірі ліміту овердрафта, який становить 6 000грн., зі сплатою відсотків у розмірі 26% річних з розрахунку 365 днів у році, однак відповідачем належним чином не виконуються зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку з чим станом на 11 вересня 2013р. заборгованість відповідача за договором № 004/2625/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) становить 2 387грн. 86коп, та складається із залишку заборгованості по кредиту в сумі 1 554грн. 04коп. та несплачених відсотків за користування кредитом у сумі 833грн. 82коп., що на підставі п. 8.1. кредитного договору дає право банку достроково вимагати виконання боргових зобов'язань.

Позивач стверджує, що 22 вересня 2011р. та 4 червня 2013р. відповідачу були направлені вимоги про погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами, проте станом на дату подання позовної заяви вимоги відповідачем не виконані.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 6 грудня 2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р. у розмірі 114 348,80 доларів США, що еквівалентно 913 989грн. 96коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 3 162 733грн. 70коп.; суму заборгованості за кредитним

- 3 -

договором СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р. у розмірі 26 942,52 доларів США, що еквівалентно 215 351грн. 56коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 741 647грн. 53коп.; суму заборгованості за договором № 004/2625/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) у розмірі 2 387грн. 86коп., та витрати на оплату судового збору в розмірі 3 441грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення від 6 грудня 2013 року залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки відповідач не був належним чином повідомленим про судовий розгляд та не отримував ні копії позовної заяви з додатками, ні судових повісток, ні копії рішення суду, що підтверджується конвертами, які повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання.

Також представник відповідача вважає, що судом неповно з'ясовані обставини справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, оскільки позивачем не надано належних документів, які підтверджують перехід права вимоги та її обсяг від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», так як з витягу з додатку до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011р. не вбачається, що до позивача перейшло право вимоги за додатковими договорами, укладеними 9 січня 2009р. та 6 травня 2009р.

Крім того, представник відповідача посилається на те, що позивачем не повідомлено суд першої інстанції, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-004/395/2007 12 листопада 2007р. був укладений договір іпотеки № РML-004/395/2007, у зв'язку із чим судом не було перевірено чи не було звернуто стягнення на предмет іпотеки в судовому чи позасудовому порядку, що має істотне значення для вирішення даної справи.

Також представник відповідача вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки суду не було надано первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредитів та їх часткового погашення.

Представник відповідача стверджує, що відповідача не було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні відповідно до п. 4.3 договору купівлі-продажу кредитного портфеля, що є простроченням кредитора та тягне за собою наслідки, передбачені ч. 4 ст. 613 ЦК України.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, ненадання відповідачем доказів оплати заборгованості за кредитними договорами та альтернативного розрахунку заборгованості.

Відповідач та його представник у судовому засідання 3 квітня 2018 року апеляційну скаргу підтримали, у подальшому у судові засідання не з'являлися, будучи належним чином повідомленими про дати та час їх проведення (с.с.183, 196 т.1, 34 т.2).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 12 листопада 2007р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого згідно ст. 1 Статуту є ПАТ «ОТП Банк»,та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-004/395/2007, що складається з двох частин, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 82 243,31 доларів США, який позичальник зобов'язався повернути до 12 липня 2028 року

- 4 -

щомісячними платежами згідно погодженого графіку погашення заборгованості, та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 3,49% річних + FIDR.

12 листопада 2007р. відповідачем була подана кредитна заявка на видачу кредиту у сумі 82 243,31 доларів США шляхом перерахування на поточний рахунок. Отримання грошових коштів відповідач підтвердив під час апеляційного розгляду.

9 січня 2009р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір до кредитного договору № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р., згідно якого сторони виклали пункт 3 Частини №1 кредитного договору у новій редакції, згідно якого для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: 2,49% фіксований відсоток + FIDR. Також сторони виклали графік платежів у новій редакції.

13 лютого 2009р. сторони уклали додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р., за умовами якого виклали графік платежів у новій редакції, погодили сплату частини кредиту та процентів ануїтетними платежами у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у графіку платежів, а також підвищення фіксованого відсотку на 4% річних у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань або його зменшення на 4% у разі належного виконання позичальником своїх зобов'язань.

28 жовтня 2009р. сторони уклали додатковий договір до кредитного договору № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р., згідно якого сторони погодили, що у випадку укладення договору страхування з умовою розстрочки сплати повної суми страхового платежу, що визначені умовами договору страхування, надавати банку оригінали платіжних документів, що підтверджують сплату страхового платежу на наступний період дії договору страхування чи оригінали договорів страхування, укладених на умовах, що задовольняють банк та з погодженою банком страховою компанією. За невиконання вказаної умови, сторони погодили підвищення фіксованого відсотку на 4% річних або його зменшення на 4% у разі належного виконання позичальником своїх зобов'язань.

21 травня 2008р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого згідно ст. 1 Статуту є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СL-004/229/2008, що складається з двох частин, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 25114,85 доларів США, який позичальник зобов'язався повернути до 21 травня 2015р. та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 12,99% річних відповідно до погодженого графіку повернення кредиту та сплати відсотків.

21 травня 2008р. відповідачем була подана кредитна заявка на видачу кредиту в розмірі 25114,85 доларів США шляхом перерахування на його поточний рахунок. Отримання грошових коштів відповідач підтвердив під час апеляційного розгляду.

13 лютого 2009р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р., за умовами якого графік платежів був викладений у новій редакції, сторони погодили сплату частини кредиту та процентів ануїтетними платежами у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у графіку платежів, а також підвищення фіксованої процентної ставки на 4% річних у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань або її зменшення на 4% у разі належного виконання позичальником своїх зобов'язань.

6 травня 2009р. сторони уклали додатковий договір до кредитного договору СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р., згідно якого сторони погодили, що у випадку укладення договору страхування з умовою розстрочки сплати повної суми страхового платежу, що визначені умовами договору страхування, надавати банку оригінали платіжних документів, що підтверджують сплату страхового платежу на наступний період дії договору страхування чи оригінали договорів страхування, укладених на умовах, що задовольняють банк та з погодженою банком страховою компанією. За невиконання вказаної умови, сторони погодили підвищення фіксованої процентної ставки на 4% річних або її зменшення на 4% у

- 5 -

разі належного виконання позичальником своїх зобов'язань.

12 листопада 2007р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого згідно ст. 1 Статуту є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір № 004/2625/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), за умовами якого банк відкрив картковий рахунок і здійснив кредитування поточного рахунку № НОМЕР_1 в розмірі ліміту овердрафта, який становить 6 000грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше останнього робочого дня місяця наступного за місяцем надання такого кредиту та сплачувати відсотки за користування непростроченим кредитом у розмірі 26% річних, а за користування простроченим до повернення кредитом - в розмірі 36% річних.

Отримання грошових коштів за вказаним договором відповідач у апеляційному суді не заперечував.

21 травня 2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 004/2625/07/2 до договору про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 004/2625/07/1 від 12 листопада 2007р.,згідно якого сторони погодили збільшення ліміту овердрафта на 11 500грн. до 17 500грн. та кредитним договором визначили кредитний договір № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р. та кредитний договір СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р., зі всіма змінами і додатками до них.

20 липня 2011р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупець) та ПАТ «ОТБ Банк» (продавець) був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого покупець набув право вимоги за кредитними договорами. У тому числі за кредитними договорами № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р. та СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р., які були укладені з відповідачем.

27 січня 2012р. між ПАТ «ОТА Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір факторингу № 27/01/12, за яким позивач набув право грошової вимоги за договором № 004/2625/07/1 від 27 січня 2012р., який був укладений з відповідачем.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитними договорами, станом на 13 вересня 2013р. утворилася заборгованість:

- за кредитним договором № ML-004/395/2007 у розмірі 114 348,80 доларів США, яка складається із заборгованості у сумі 80 949,96 доларів США за кредитом та 33 398,84 доларів США несплачених відсотків за користування кредитом з 1 листопада 2009р. по 13 вересня 2013р., і пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 13 вересня 2012р. по 13 вересня 2013р. в сумі 3 162 733грн. 70коп.;

- за кредитним договором № СL-004/229/2008 - 26 942,52 доларів США, яка складається із залишку заборгованості по кредиту в сумі 17 611,84 доларів США, несплачених відсотків за користування кредитом за період з 13 липня 2010р. по 13 вересня 2013р. у сумі 9 330,68 доларів США та нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 13 вересня 2012р. по 13 вересня 2013р. в сумі 741 647грн. 53коп.;

- за договором № 004/2625/07/1 - 2 387грн. 86коп., яка складається із залишку заборгованості по кредиту в сумі 1 554грн. 04коп. та несплачених відсотків за користування кредитом у сумі 833грн. 82коп.

12 вересня 2011р. та 4 червня 2013р. позичальнику були направлені досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами, які виконані не були.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів, тому у банку виникло право вимагати дострокового повернення всієї кредитної заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути

- 6 -

кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З наданих суду першої інстанції позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідачем останні платежі на погашення заборгованості за кредитним договором № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р. внесено 12 лютого 2009р., а на погашення процентів - 16 грудня 2011р.; за кредитним договором СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р. - 13 липня 2010р. на погашення кредиту, а на погашення процентів - 16 грудня 2011р., а відтак суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність у позивача права на дострокову вимогу про повернення кредитної заборгованості та сплату процентів.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом у підтвердження розміру заборгованості, так як позивачем не надано первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредитів та їх часткового погашення, колегія суддів вважає безпідставними.

Під час розгляду справи апеляційним судом відповідач не заперечував отримання грошових коштів на підставі кредитних договорів, тому суд не має підстав вважати, що банком не були виконані зобов'язання за договорами.

Крім того, на вимогу апеляційного суду позивачем були надані виписки із банківських рахунків відповідача та наданий детальний розрахунок заборгованості із зазначенням щомісячних сум нарахованих відсотків, та щомісячних сум, внесених позичальником на погашення, як тіла кредиту, так і відсотків за користування кредитами, із зазначенням дати сплати.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, вина відповідача у зобов'язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Під час апеляційного розгляду відповідно до ст. 12 ЦПК України апеляційним судом відповідачу було роз'яснено його право на подання доказів у підтвердження погашення ним кредитної заборгованості, надання альтернативного розрахунку заборгованості або подання клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Однак, ні відповідач, ні його представник таким право не скористалися, перестали з'являтися у судові засідання, будь-яких доказів у підтвердження своїх заперечень суду не надали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для неприйняття, як належного доказу, наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано належних документів у підтвердження переходу права вимоги, так як у договорі купівлі-продажу не зазначено, що

- 7 -

до позивача перейшло право вимоги за додатковими договорами, які були укладені між банком та відповідачем, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як позивачем суду першої інстанції наданий договір купівлі-продажу кредитного портфелю та витяг з додатку до договору, з тексту яких вбачається, що позивач набув право вимоги за договорами, укладеними з відповідачем. При цьому, з тексту додаткових договорів вбачається, що вони є невід'ємною частиною кредитних договорів і вносять у нього тільки зміни та доповнення. Тексти вказаних додаткових договорів були надані позивачем апеляційному суду, що є підтвердженням передачі позивачу банком всіх документів за договорами, які були укладені з відповідачем.

Твердження у апеляційній скарзі про прострочення кредитора, так як відповідач не був повідомлений про заміну кредитора, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Однак, відповідачем не було надано доказів у підтвердження вказаним обставинам.

Крім того, у досудовій вимозі від 12 вересня 2011р. позивач повідомив відповідача про набуття права вимоги до нього за кредитними договорами (с.с.38 т.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не повідомив суд про наявність іпотечного договору, який був укладений у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, а суд не перевірив чи не звернуто стягнення на предмет іпотеки у погашення заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спосіб захисту порушених прав та інтересів обирає кредитор на власний розсуд, тому наявність іпотечного договору не має правового значення для вирішення спору про стягнення заборгованості.

При цьому, відповідачем не було надано доказів, що позивач звернув стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості, тому апеляційний суд не має правових підстав для з'ясування вказаних обставин та їх врахування при визначенні розміру заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не був належним чином повідомленим про розгляд справи судом першої інстанції, не отримував копії позовної заяви та судових повісток.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований у АДРЕСА_1 і саме на вказану адресу направлялися копія позовної заяви та судові повістки, однак повернулися суду за закінченням терміну зберігання, що відповідно до ст. 76 ЦПК України, редакція якої діяла на момент ухвалення рішення суду, не є належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Разом з цим, з відміток на конверті вбачається, що відповідачу залишалися повідомлення про надходження судових повісток, однак вказані повідомлення відповідачем ігнорувалися.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач зазначив цю ж адресу свого проживання, однак судові повідомлення апеляційного суду він також не отримував, що свідчить про його недобросовісну процесуальну поведінку та створення штучних підстав для скасування судового рішення.

Однак, апеляційним судом порушене право відповідача на надання доказів було

- 8 -

поновлено, апеляційний суд прийняв до розгляду його апеляційну скаргу, надав йому можливість дати свої пояснення та обґрунтувати свої заперечення, апеляційним судом йому було роз'яснено право надати докази у підтвердження своїх заперечень та заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи, для чого у судовому засіданні було оголошено перерву, але відповідач такою можливістю не скористався та припинив з'являтися у судові засідання, хоча особисто, а у подальшому через свого представника був належним чином повідомленим про день та час їх проведення.

Враховуючи не надання відповідачем доказів на спростування тверджень позивача та не встановлення апеляційним судом нових обставин, які б стали підставою для висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами, колегія суддів вважає, що скасування судового рішення у зв'язку із неналежним повідомленням відповідача судом першої інстанції про судовий розгляд та розгляд справи у його відсутність і ухвалення аналогічного судового рішення про стягнення заборгованості не є доцільним.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів встановила їх неправильне застосування, тому вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1.1. кредитного договору № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р. та кредитного договору № СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р. передбачено, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов'язується сплачувати банку за кожний день прострочки пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань.

З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що її розмір за порушення зобов'язань по поверненню кредиту за договором № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р. становить 3 162 733,60грн., а за кредитним договором № СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р. - 741 647грн. 53коп.

При цьому, розмір заборгованості відповідно складає 114 348,80 доларів США, що еквівалентно 913 989грн. 96коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 26 942,52 доларів США, що еквівалентно 215 351грн. 56коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості.

Отже, розмір неустойки значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 3 вересня 2014р. у справі 6-100цс14.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру заборгованості за кредитом, апеляційний суд вважає необхідним застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до суми заборгованості.

- 9 -

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, оцінив надані позивачем докази, відповідачем під час апеляційного розгляду не надано нових доказів, які б спростували твердження позивача, судом правильно застосовані норми матеріального права в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитом та процентами, однак неправильно застосовані норми матеріального права при вирішенні спору про стягнення пені, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 6 грудня 2013 року змінити в частині визначення розміру пені, зменшивши її розмір за кредитним договором № ML-004/395/2007 від 12 листопада 2007р. з 3 162 733грн. 70коп. до 913 989грн. 96коп., за кредитним договором СL-004/229/2008 від 21 травня 2008р. з 741 647грн. 53коп. до 215 351грн. 56коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: