Справа № 127/6342/18
Провадження № 2/127/1132/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря судового засідання Гончарука І.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником 1/3 частки житлового будинку в праві власності за Договором дарування від 05.10.2013 року, який розташований по вул. Дмитра Марковича (Димитрова)АДРЕСА_1.

На праві власника, позивач зареєстрував себе 26.12.2013 року за місцем фактичного проживання, а саме: по вул. Дмитра Марковича (Димитрова)АДРЕСА_2.

22.04.2014 року, за даною адресою були зареєстровані члени його сімї: дружина ОСОБА_2, з якою він зареєстрував шлюб 02.03.2012 року та їх спільний син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. До липня 2016 року, сторони спільно проживали за вказаною адресою, вели спільне господарство та виховували сина, а 27.07.2016 року, коли він повернувся з роботи, то побачив порожні кімнати у будинку де вони проживали. Меблі, побутова техніка, опалювальні прилади, кухонне приладдя були вивезені відповідачем, про що він зробив відповідну заяву в поліцію.

Позивач зазначає, що не маючи наміру проживати з ним, зберегти сімю та батька для їх сина, відповідач з дитиною більше не поверталась до будинку по вул. Дмитра Марковича (Димитрова)АДРЕСА_3 в м. Вінниці. Крім того, за заявою відповідача, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2016 року із позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2017 року, шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач фактично за місцем реєстрації не проживає протягом півтора року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку та не приймає участі в спільному побуті. Перешкод у користуванні квартирою ніхто їй не чинив, однак відповідач не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації, позивач як власник нерухомості бажає розпорядитися своєю власністю, проте реєстрація відповідачів перешкоджає йому в реалізації його права щодо користування та розпорядження належним йому житлом. Крім того, позивач зазначає, що на даний час, він перебуває у цивільному шлюбі з іншою жінкою, з якою має намір зареєструвати шлюб, а відтак стане питання її реєстрації за місцем спільного проживання, у зв'язку з чим він і звернувся до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1, під час розгляду справи заявлені вимоги підтримав за обставин, викладених в позовній заяві та просив їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2, заперечила проти заявлених позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи ОСОБА_4, при вирішенні справи по суті, поклався на розсуд суду, посилаючись на письмові пояснення, які долучив до матеріалів справи.

Зясувавши позиції сторін, вислухавши пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, які виникли між сторонами та регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільним Кодексом України щодо захисту права власності та Житловим Кодексом України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, є власником 1/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудою під №33, що розташований по вул. Дмитра Марковича (Димитрова) в м. Вінниці на підставі договору дарування частки житлового будинку від 05.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, що підтверджується копією Договору дарування частки житлового будинку та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-9).

Копією свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 179377 від 03.08.2016 року, підтверджується реєстрація шлюбу між позивачем та ОСОБА_2, у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 284. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2017 року. За час спільного проживання, 25.07.2012 року, у сторін народився син ОСОБА_3, (а.с.11-12, 19).

Згідно будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 по вул. Димитрова в м. Вінниці, за зазначеною адресою 22.04.2014 року, зареєстрована ОСОБА_2П.(а.с.13-16).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суду пояснили, що являються друзями позивача та сусідами. Їм відомо, що колишня дружина позивача ОСОБА_2, влітку 2016 року забрала дитину і всі речі та поїхала від нього. З того часу, її ніхто не бачив за місцем проживання позивача.

Відповідно до довідки квартального комітету «Димитрівський», за адресою м. Вінниця, вул.. Д.Марковича,33/2, зареєстровані: ОСОБА_1, який проживає за вказаною адресою один. Бувша дружина ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою не проживають з серпня 2016 року, згідно свідчень сусідів (а.с.17).

Договір про користування квартирою №2 в будинку № 33 по вул.. Дмитра Марковича (Димитрова) в м. Вінниці сторони не укладали.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок чи квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач ОСОБА_3 (ОСОБА_9, зареєстрована, але не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 (Димитрова), буд.33 кв.2 без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним будинком.

Враховуючи те, що факт непроживання відповідача ОСОБА_2, за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлений, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення та даний факт ніким не оспорюється, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на клопотання позивача, суд приходить до висновку про необхідність залишення за ним судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316-319, 321, 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 244, 263, 273, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житлом, а саме: квартирою №2 в будинку №33, що розташований по вул. Дмитра Марковича (Димитрова) в м. Вінниці.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №2 в будинку №33, що розташований по вул. Дмитра Марковича (Димитрова) в м. Вінниці.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 (Димитрова)АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 (Димитрова)АДРЕСА_1, жителька АДРЕСА_4.

Суддя: