Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/222/18
Провадження № 2/499/197/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"05" грудня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібровій О.І., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відділу освіти, молоді та спорту виконавчого апарату Коноплянської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул,

ВСТАНОВИВ:

Позивач з вернулася до суду з вищевказаним позовом, який надалі було уточнено, посилаючись на наступне.

Наказом відділу освіти Іванівської РДА Одеської області №21 від 24.03.2004 року ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Гудевичівської ЗОШ І-ІІ ступенів на умовах безстрокового контракту. На умовах даного договору позивач працювала на посаді директора до 10.12.2013 року, після чого була змушена підписати строковий трудовий договір з терміном дії з 10.12.2013 року по 10.12.2014 року. Після закінчення строку дії строкового контракту, він був переукладений та новий термін, шляхом підписання додаткової угоди №1 від 10.12.2014 року, якою термін дії контракту продовжено до 10.12.2017 року.

Так, надалі 15.02.2018 року відділом освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області позивача було повідомлено про звільнення з посади директора Гудевичівської школи та вручено наказ №6/к від 09.02.2018 року та трудову книжку.

Після ознайомлення з вищевказаним наказом, позивач дізналася, що її було звільнено з посади директора Наказом відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області від 08.12.2017 року та наказом №38/к від 08.12.2017 року було призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора школи за її згодою, строком на 2 місяці.

Однак ОСОБА_1 жодної згоди на призначення тимчасово виконуючим обов'язки директора не надавала, про звільнення з посади директора її не повідомили, а про наявність оскаржуваного наказу вона дізналася лише 15.02.2018 року.

Таким чином, позивач вважає, що її звільнення було незаконним, суперечить чинному законодавству України.

Так, у своїй уточненій позовній заяві від 24.09.2018 року позивач просить суд визнати незаконним звільненням ОСОБА_1 з посади директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради та скасувати Наказ відділу освіти, молоді та спорту виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області №31/к від 08.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1»;

визнати незаконним та скасувати Наказ відділу освіти, молоді та спорту виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області №19/к від 27.02.2018 року «Про призначення на посаду директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради ОСОБА_2»;

поновити ОСОБА_1 на посаді директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради;

стягнути з відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 63226,80 грн.;

визнати незаконним укладення строкового контракту між Іванівською районною державною адміністрацією Одеської області та ОСОБА_1 як з директором Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради в частині визначення строку контракту;

визнати, що ОСОБА_1 перебуває на посаді директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради на підставі безстрокового контракту;

допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради.

Також представником позивача була надана заява, в якій він просить визнати причини пропуску строку до суду з позовом поважними та просить поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладений у позовній заяві, просив її задовольнити в повному обсязі та задовольнити заяву про поновлення процесуальних строків.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували про задоволення позовної заяви в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, зазначив, що звільнення відбулося відповідно до чинного законодавства без будь-яких порушень з боку відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Коноплянської сільської ради.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв та клопотань не надала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Так, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що заяву представника позивача про поновлення строку для звернення до суду потрібно задовольнити частково, а у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до копії книги обліку руху трудових книжок педагогічних працівників, ОСОБА_1 отримала трудову книжку з записом про звільнення на підставі наказу №31/к від 08.12.2017 року - 12.02.2018 року, отже строк для подання позову про оскарження звільнення повинен відраховуватись з даної дати та закінчується 12.03.2018 року. Позовна заява була подана до суду потовим зв'язком 14.03.2018 року. При подачі заяви про поновлення строку для звернення до суду представник позивача зазначив, що даний строк позивач пропустила у зв'язку з тим, у неї на утриманні був хворий брат ОСОБА_3, який внаслідок важкої хвороби помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивачка була вимушена здійснювати догляд за ним, оскільки інших родичів він не має. На підтвердження вказаних обставин були надані відповідні медичні документи та копія свідоцтва про смерть.

Тому суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку при зверненні до суду та поновити його в частині позовних вимог, а саме в частині визнання незаконним звільненням ОСОБА_1 з посади директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради та скасування Наказу відділу освіти, молоді та спорту виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області №31/к від 08.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1», визнання незаконним та скасування Наказу відділу освіти, молоді та спорту виконавчого апарату Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області №19/к від 27.02.2018 року «Про призначення на посаду директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради ОСОБА_2», поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради та стягнення з відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 63226,80 грн., визнання, що ОСОБА_1 перебуває на посаді директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради на підставі безстрокового контракту.

Разом з тим, суд зазначає, що в частині задоволення заяви про визнання причин поважними та поновлення строку для звернення до суду з позовною вимогою про визнання незаконним укладення строкового контракту між Іванівською районною державною адміністрацією Одеської області та ОСОБА_1 як з директором Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради в частині визначення строку контракту необхідно відмовити, оскільки даний контракт датований 10.12.2013 роком, був підписаний позивачем 10 грудня 2013 року, отже вона була ознайомлена з його умовами в частині строку дії, надалі укладала додаткову угоду до нього, отже саме з 10.12.2013 року необхідно відраховувати час коли позивач могла дізнатися про порушення свого права, а позовна заява була подана лише 13.03.2018 року, а строк для подання позовної заяви в частині оскарження строк дії контракту закінчився 10.03.2014 року, поважних причин пропуску строку звернення до суду майже на 4 роки позивачем та її представником суду не надано.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що відповідно до витягу з наказу №21 від 24.03.2004 року, ОСОБА_1 була призначена на посаду директора Гудевичівської ЗОШ з 24.03.2004 року.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 17.10.2013 року , остання просила голову Іванівської районної ради укласти з нею контракт строком на 1 рік, на підставі чого було винесене відповідне рішення про укладання контракту з ОСОБА_1, як директора Гудевичівської ЗОШ строком на 1 рік, що також підтверджується копією рішення районної ради.

Відповідно до копії контракту від 10.12.2013 року, укладеного між Іванівською РДА Одеської області в особі голови РДА Бянової Н.А. та ОСОБА_1, як директор Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Іванівської районної ради Одеської області, ОСОБА_1 є директором Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Іванівської районної ради Одеської області на строк з 10.12.2013 р. по 10.12.2014 р.. Згідно п.5.2 Контракту, контракт припиняє свою дію з підстав, передбачених чинним законодавством, так умовами самого контракту, зокрема, після закінчення строку дії контракту, за згодою сторін та інше. Відповідно до п.5.1 Контракту, зміни та доповнення до контракту вносяться шляхом підписання додаткових угод.

Відповідно до копії заяви від 06.11.2014 року, ОСОБА_1 просила голову районної ради продовжити дію контракту строком на три роки, на підставі чого було винесено рішення районної ради про внесення змін до контракту від 10.12.2013 року шляхом укладання додаткової угоди, що також підтверджується копією рішення.

Відповідно до копії додаткової угоди від 10.12.2014 року строк дії Контракту від 10.12.2013 року визначений з 10.12.2014 року до 10.12.2017 року. Дана угода є невід'ємною частиною контракту.

Відповідно до наказу №31/к від 08.12.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради 10.12.2017 року у зв'язку з закінченням строку дії контракту від 10.12.2013 року та додаткової угоди №1 від 10.12.2014 року на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до копії наказу від 08.12.2017 року 38/к ОСОБА_1 було призначено тимчасово виконуючим обов'язки директора Гудевичівської ЗОШ за її згодою строком на 2 місяці з 11.12.2017 року.

Відповідно до копії наказу від 09.02.2018 року №6/к було звільнено ОСОБА_1 від виконання обов'язків директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради з 11.02.2018 року.

Відповідно до копії наказу від 27.02.2018 року №19/к на посаду директора Гудевичівської ЗОШ з 28.02.2018 року до 28.02.2020 року призначено ОСОБА_2, як таку, що успішно пройшла за конкурсом.

Відповідно до копії довідки про доходи позивача, середня заробітна плата позивача за період з 09.2017 по 02.2018 рік становила 10936, 33 грн.

Відповідно до копії штатного розпису на 2018 рік Гудевичівської ЗОШ, заробітна плата директора Гудевичівської ЗОШ становить 6819,00 грн.

Відповідно до довідки Коноплянської сільської ради від 19.11.2018 року, при звільненні ОСОБА_1 10.12.2017 року було нараховано та виплачено заробітну плату та компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки, що також підтверджується списком №163 та платіжним дорученням від 08.12.2018 року №1390.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 12.01.2018 року, остання просила комісію з відбору керівників загальноосвітніх навчальних закладів комунальної власності Коноплянської сільської ради допустити її до участі у конкурсі на посаду керівника Гудевичівської ЗОШ, до заяви додавала в тому числі копію трудової книжки.

Відповідно до копії особового листка по обліку кадрів, який ОСОБА_1 заповнювала самостійно та підписала 12.01.2018 року, з метою участі у конкурсі на зайняття посади директора Гудевичівської ЗОШ, зазначено що з 03.2004 року до 12.2017 року вона перебувала на посаді директора Гудевичівської ЗОШ, а з 12.2017 року по час заповнення особового листа є тимчасово виконуючим обов'язків директор Гудевичівської ЗОШ, про що також вказано в особистій автобіографії позивача, яка також датована 12.01.2018 року.

Відповідно до копії звіту про чисельність працюючих та військовозобов'язаних Гудевичівської ЗОШ від 02.01.2018 року, копії наказу від 02.02.2018 року №01-В, копії наказу від 02.02.2018 року №06-ОД, копії інформаційної довідки про забезпечення начинням харчоблоку школи станом на 01.02.2018 рік, копії табелю роботи вчителів школи за грудень 2017 року, за січень 2018 року, дані документи підписувала ОСОБА_1 як директор школи.

Дані письмові докази були подані частково позивачем при зверненні до суду, частково представником відповідача при наданні відзиву, частково витребуванні судом та частково долучені до матеріалів справи у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Тобто, надані представником позивача докази у судовому засіданні та прийняті судом були подані з порушенням процесуальних строків та порядку надання доказів, оскільки клопотання про поновлення строку не надходило.

Разом з тим, суд зазначає, що у відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Так, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду не було надано повної копії трудової книжки, що суд розцінює як зловживання процесуальними права та намір ввести суд в оману, вважає за необхідне визнати докази подані представником відповідача безпосередньо у судовому засіданні 04.12.2018 року належними та допустимими, оскільки вони мають значення для правильного вирішення спору по суті.

При ухваленні рішення судом також були прийняті до уваги прокази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Так, ОСОБА_5, будучи головою районної профспілки працівників освіти, зазначила, що укладання строкового контракту з директорами шкіл Іванівського району у 2013 році було незаконним та суперечило вимогам чинного на той час законодавства, вона зверталася з цього приводу до органів прокуратури, доказів цього не надала. Щодо обставин звільнення ОСОБА_1 то вважає таке звільнення незаконним, дізналася про її звільнення 15.02.2018 року, коли їй зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила, що конкурс не пройшла та її видали трудову книжку.

Свідок ОСОБА_6, яка працює вчителем Гудевичівської ЗОШ, зазначила, що вона була свідком того, як безпосередньо перед проведенням конкурсу працівником відділу освіти було вручено ОСОБА_1 трудову книжку, зазначила, що не знала, що ОСОБА_1 звільнена з посади директора та є виконуючим обов'язки, оскільки всі документи складалися на ім'я директора Гудевичівської ЗОШ, а не на тимчасово виконуючого обов'язки. Також вказала, що з грудня 2017 року по час проведення конкурсу 15.02.2018 року ОСОБА_1 з школи не відлучалася, працівники відділу освіту у школу не приїздили, тому не було можливості ознайомити ОСОБА_1 з наказом про звільнення.

Свідок ОСОБА_8 також показала суду що з грудня 2017 року по час проведення конкурсу 15.02.2018 року ОСОБА_1 з школи не відлучалася, працівники відділу освіту у школу не приїздили, тому не було можливості ознайомити ОСОБА_1 з наказом про звільнення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту» Трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1 та 4 статті 20 Закону України «Про освіту» (в редакції, що діяла на час укладення контракту) передбачено, що навчальний заклад очолює його керівник (завідуючий, директор, ректор, президент тощо). Керівники навчальних закладів, що є комунальною власністю,призначаються органом виконавчої влади Автономної Республіки Криму сфері освіти, відповідними обласними, міськими, районними органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Зазначений закон втратив чинність в звязку з вступом в дію з 28.09.2017 року Закону України «Про освіту»№2145-VIII, положеннями якого передбачено, що засновник закладу освіти або уповноважена ним особа укладає строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти, обраним (призначеним) у порядку, встановленому законодавством та установчими документами закладу освіти. Керівник закладу освіти призначається засновником у порядку, визначеному законами та установчими документами, з числа претендентів, які вільно володіють державною мовою і мають вищу освіту (ч.2 ст.25, ч.2 ст.26).

Пунктом 2 статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 була призначений на посаду директора Гудевичівської ЗОШ на підставі контракту (зі змінами та доповненнями) на період з 10.12.2014 року по 10.12.2017 року.

Однією з підстав обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач уклав з позивачем контракт як строковий трудовий договір без жодних правових підстав, оскільки законодавством не передбачено укладення строкового трудового договору, внаслідок чого суттєво погіршено його правове становище порівняно з законодавством України, тому відповідно до ст.9 КЗпП України умови договору вважаються недійсними, а тому його звільнення в звязку із закінченням строку трудового договору є незаконним.

Згідно роз'яснень п.7, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події . Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст.9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України.

Оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач підписав контракт, на підставі якого був призначений на посаду директора школи, виконував роботу за даною посадою протягом строку, на який укладався контракт, що свідчить про його згоду з умовами такої форми трудового договору та строковий термін, контракт ним не оспорювався, вимоги про визнання його недійсним в тому числі в частині визначення строку заявлені з пропуском строку позовної давності. Посилання позивача та її представника, що контракт був укладений під тиском жодними доказами не підтверджено.

Крім того, суд звертає увагу також і на ту обставину, що з 28.09.2017 року, тобто під час перебування позивача на посаді директора школи, набрав чинності Закон №2145-VIII, який передбачає укладення строкового трудового договору (контракту) з керівниками закладів освіти.

Таким чином, відповідно до наведеного, приймаючи до уваги засади диспозитивності цивільного судочинства згідно ст.13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що між сторонами були наявні строкові трудові правовідносини і спір підлягає вирішенню на підставі правових норм, що регулюють умови трудового договору з визначеним строком з врахуванням умов контракту.

Згідно п.2 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставили вимогу про їх припинення.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що не знав про існування наказу від 08.12.2017 року про її звільнення та існування наказу від 08.12.2017 року про призначення її тимчасово виконуючим обов'язки директора Гудевичівської школи, продовжувала виконувати обов'язки відповідно до контракту та вважала його продовженим на невизначений строк. Однак дані обставини повністю спростовуються наявними в матеріалах справи копією заяви про участі у конкурсі на посаду директора Гудевичівської ЗОШ, та копіями доданих до заяви документів, які заповнювалися особисто позивачем та датовані 12.01.2018 року, а саме копія трудової книжки, копія особового листка по обліку кадрів, копія автобіографії, в яких позивач вказала, що 12.2017 року була звільнена з посади директора та призначена виконуючим обов'язки.

Частина 1 ст.39-1 КЗпП України передбачає наступне: якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові правовідносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Тобто, умовою продовження дії договору на невизначений строк є відсутність у будь-якої із сторін договору вимоги припинення трудових відносин.

Суд не погоджується з вищенаведеними доводами позивача, так як встановлено, що до закінчення строку дії контракту відповідно до передбачених ним умов сторонами угода про його продовження не укладалася, відповідачем в передостанній день дії контракту, а саме 08.12.2018 р. був виданий наказ про звільнення позивача з посади директора школи і остання була з ним ознайомлений.

Так, за клопотанням представника позивача було витребувано оригінал наказу, однак дослідити його у судовому засіданні можливості не було, оскільки відповідно до Акту від 22.03.2018 року №1 «Про втрату документу», останній був пошкоджений та знищений внаслідок недбалих дій спеціаліста з питань кадрової роботи виконавчого апарату Коноплянської сільської ради, що також підтверджується копіями пояснювальних записок.

Таким чином, підстави вважати наявність умов для продовження трудових відносин на невизначений строк - відсутні.

Підставою припинення трудового договору з позивачем як директором школи було саме закінчення строку його дії згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпПУ. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 р. у справі №664/2284/16-ц у вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв»язку із закінченням строку. Крім того, Верховний Суд вказав, що закінчення терміну дії контракту і видання у звязку з цим наказу або розпорядження про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить про відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини.

Про те, що сам по собі факт закінчення строку дії контракту без наявності угоди сторін про продовження його дії є підставою припинення правовідносин підтверджується і висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року по справі №759/19440/15.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором, або за відсутності підстав для звільнення.

Суд вважає, що підстави для поновлення позивача на посаді директора Гудевичівської ЗОШ відсутні, так як її звільнення проведено у відповідності до закону, за наявності передбачених законом підстав, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 278, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_10 про поновлення строку на звернення до суду - задовольнити частково.

Відмовити в частині визнання поважними причин пропуску строку для звернення до суду з позовом в частині визнання незаконним укладення строкового контракту між Іванівської РДА Одеської області та ОСОБА_1 як з директором Гудевичівської загальноосвітньої школи Коноплянської сільської ради в частині визначення строку контракту.

Визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з позовом та поновити його в частині визнання незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора Гудевичівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Коноплянської сільської ради та скасування відповідного наказу №31/к від 08.12.2017 року, визнання незаконним та скасування наказу №19/к від 27.02.2018 року, поновлення позивача на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та визнання того що ОСОБА_1 перебуває на посаді директора Гудевичівської школи на підставі безстрокового контракту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована - АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до відділу освіти, молоді та спорту виконавчого апарату Коноплянської сільської ради (вул. 30 річчя Перемоги 70, с. Конопляне Іванівського району Одеської області, ) третя особа: ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Якщо апеляційну скаргу не було подано, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.12.2018 року.

СуддяІ. В. Погорєлов