ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 383/675/17

провадження № 22-ц/4809/128/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Суровицької Л.В., Черненка В.В.

секретар Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник - адвокат ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3, представники - адвокат ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_5

третя особа - Орган опіки та піклування служби у справах дітей Бобринецької міської ради, представник за довіреністю - Горецька Наталія Євгеніївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року у складі судді Адаменко І.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача: Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача: Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Зазначала, що між нею та відповідачем 11 квітня 2011 року було зареєстровано шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_8, в свідоцтві про народження батьком зазначено відповідача. Після одруження вони періодично проживали то в м. Бобринець, то в м. Одесі, то в м. Кіровограді. У 2012 році відповідач, продовжуючи працювати в Крижанівській селищній раді Одеської області, почав рідко приїжджати до них та перестав надавати матеріальну допомогу на лікування доньки. В цей період їхні стосунки погіршились. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, його поведінка по відношенню до неї та доньки змінилась в гірший бік. З серпня 2012 року по лютий 2013 року вони не зустрічались та не спілкувались. 28 лютого 2013 року рішенням Бобринецького районного суду, на підставі її заяви, шлюб з відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу спорів з відповідачем стосовно місця проживання дитини не було. Відповідач весь цей час життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні. За останні п?ять років відповідач жодного разу до них не приїжджав та не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини та її лікування. Дитина перебуває на повному її утриманні. Батьки відповідача також з дитиною не спілкуються, матеріальну допомогу на її утримання не надають.

Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі, але не менше 713 грн. щомісяця, починаючи від дня пред?явлення позову.

В ході розгляду справи позовні вимоги доповнила, зазначала, що з 21 жовтня по 02 листопада 2017 року донька проходила лікування в санаторії «Кристал» в м. Трускавець Львівської області, витрати на лікування становили 15000 грн. Перед поїздкою в телефонній розмові відповідач відмовив їй в наданні матеріальної допомоги, мотивуючи тим, що він не має намірів брати участь в її вихованні, що підтверджує небажання відповідача надавати матеріальну допомогу на лікування доньки. Просила визначити місце проживання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за її місцем проживання на теперішній час, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.62).

В подальшому подала заяву про залишення без розгляду позовної заяви в частині позову про стягнення з відповідача аліментів (т.1 а.с.100). Ухвалою Бобринецького районного суду від 28 листопада 2017 року заяву задоволено, позовну заяву в частині вимог про стягнення аліментів на дитину залишено без розгляду (т.1 а.с.101,102).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем реєстрації та проживання її матері ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_3 на користь дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до виповнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. Зазначає, що наведені в позові доводи не відповідають дійсності. Після розірвання стосунків він повернувся жити до Одеської області, а позивач з донькою залишилась жити в Кіровоградській області, саме це і стало причиною того, що він рідко бачиться з донькою. Він завжди цікавився життям своєї дитини, однак позивач чинить перешкоди у його спілкуванні з донькою. Також він дізнався, що не є біологічним батьком дитини, тому в судовому порядку оспорив батьківство і у справі призначено судово-генетичну експертизу. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В обґрунтування позову надані довідки, зокрема акт обстеження матеріально-побутових умов позивача, довідка з дошкільного закладу дитини, довідки з роботи позивача, які самі по собі не підтверджують його ухилення від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Ці документи не розкривають суті, характеру та обставин родинних взаємовідносин як між ним і його дитиною, так і між сторонами у справі після припинення шлюбу. Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бобринецької міської ради № 167 від 09 листопада 2017 року не містить в собі належного обґрунтування щодо необхідності позбавлення його батьківських прав, а має лише констатацію фактів та голослівний висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав. Беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов?язками, які б свідчили про його ухилення від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, яке, зокрема, сприятиме інтересам його доньки, встановлено не було. Висновок органу опіки та піклування наданий за результатами розгляду документів, наданих позивачем та на підставі лише її доводів. Його позиція і аргументи не враховувались, жодної профілактичної бесіди з ним органи опіки та піклування не проводили, з питань невиконання ним батьківських обов?язків не звертались. Отже позивачем не надано належних і переконливих доказів ухилення його від виконання своїх батьківських обов?язків. Також при вирішенні спору суд вийшов за межі позовних вимог. Відповідно до уточнених позовних вимог позивач просила позбавити його батьківських прав та визначити місце проживання дитини. Проте суд вирішив питання про стягнення аліментів та обґрунтував тим, що незалежно від того факту, що позов в цій частині за заявою позивача залишено без розгляду, що визнається судом як відмова матері отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, та позбавляє дитину права на отримання аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.

Ухвалою судді Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження (т.2 а.с.22). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2018 року справу призначено до розгляду на 04 жовтня 2018 року (т.2 а.с.29,30).

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду, 08 жовтня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю-доповідача Авраменко Т.М., 08 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів для розгляду справи (т.2 а.с.40,41).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду на 31 жовтня 2018 року, відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача в режимі відеоконференції на 05 грудня 2018 року (т.2 а.с.42, 57).

В засіданні апеляційного суду позивач, її представник та представник органу опіки та піклування просили відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду без змін, оскільки відповідач з 2013 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідач та його представник, повідомлені про дату , час та місце розгляду справи під розписку (т.2 а.с.71,74) в засідання апеляційного суду в режимі відеоконференції 05 грудня 2018 року не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Бобринецького районного суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини (т.1 а.с.89-91). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2017 року у справі №383/344/17 за його позовом відкрито провадження (т.1 а.с.87-88).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2018 року відновлено провадження у справі №383/344/17, оскільки 19 червня 2018 року до суду від Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» повернулися матеріали справи та ухвала від 18 січня 2018 року про призначення у справі судово-біологічної (генетичної) експертизи без виконання у зв'язку з неприбуттям матері та дитини 04 травня 2018 року і 11 червня 2018 року до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків. Справа про оспорювання батьківства до цього часу не розглянута.

Після звернення ОСОБА_3 з позовом про оспорювання батьківства та відкриття провадження у цивільній справі ОСОБА_1 05 вересня 2017 року звернулася з позовом до суду про позбавлення його батьківських прав (т.1 а.с.2). Батько просив відмовити в задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав, що підтверджується журналом судового засідання (т.1 а.с.105) та його письмовими поясненнями (т.1 а.с.128-131), а також просив зупинити провадження у цій справі до вирішення позову про оспорювання батьківства, однак ухвалою суду від 28 листопада 2018 року в зупиненні провадження відмовлено (т.1 а.с.85-86, 94-96).

При розгляді справи про позбавлення батьківських прав судом встановлено, що позивач та відповідач з 10 квітня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2013 року (т.1 а.с. 9).

Мають малолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю в АДРЕСА_1, та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується довідками Бобринецької міської ради Кіровоградської області №949 від 16.02.2015 року (т. а.с.10), №758 від 12.02.2014 року ( т.а.с.11) та №864 від 18.02.2013 року (т.а.с.12).

Відповідач проживає окремо від дитини, його місцем реєстрації є АДРЕСА_2. Після розірвання шлюбу питання про стягнення аліментів на утримання дитини в судовому порядку не вирішувалося.

Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 від 30 червня 2017 року та від 07 листопада 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_8. У помешканні чисто, затишно. Для виховання, навчання та розвитку дитини створено належні умови. Дитина забезпечена всім необхідним. Батько участі у вихованні дитини не приймає та за весь період проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою не з'являвся, життям дитини не цікавився (т.1 а.с.13; 97).

Довідкою Бобринецького дошкільного навчального закладу №1 «Сонечко» №37 від 30 червня 2017 року, підтверджується, що ОСОБА_8, 2011 року народження, відвідує дошкільний навчальний заклад. Дитина є охайною, доглянутою та неконфліктною. Має здібності до хореографії, співу та є лідером в дитячому колективі. Проживає дитина разом з мамою, яка приймає активну участь в житті дитини, займається її вихованням та забезпечує всім необхідним. Батько не займається вихованням дитини та жодного разу не був в дошкільному закладі за час перебування дитини в ньому (т.1 а.с.14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що є передбачені законом підстави для задоволення позову і позбавлення батьківськх прав відповівідає саме інтересам дитини, однак з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку органу опіки й піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є непереконливим, в цілому ґрунтується на констатації факту відсутності спілкування батька з донькою та не враховує об'єктивні для відповідача фактори, які ускладнюють його безпосередню участь у її вихованні, зокрема, проживання дитини та батька в різних містах країни. При цьому поза увагою органу опіки і піклування залишилися також дані про особу відповідача, умови та спосіб його життя, відомості про ці обставини у висновку взагалі відсутні.

Матеріалами справи підтверджується, що 01 листопада 2017 року суд першої інстанції надав запит до Бобринецької міської ради, як органу опіки та піклування, про надання письмового висновку щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та інших документів, які стосуються справи (т.1 а.с.45) і вже 09 листопада 2017 року такий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав було надано суду. У висновку зазначено, що внаслідок того, що батько ОСОБА_3 свідомо не спілкується із своєю донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утриманню дівчинки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться станом здоров'я дитини, створилися умови, які шкодять інтересам дитини, а тому з метою захисту прав та інтересів дитини орган опіки та піклування виконавчого комітету Бобринецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі та визначити місце проживання дитини за місцем реєстрації та проживання її матері ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.98-99; 163-164).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Відповідач під час розгляду справи послідовно заперечував проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав та оскаржує рішення про задоволення цього позову, що свідчить про його інтерес до дитини. Орган опіки та піклування розглянув питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав за його відсутності, відомості про те, що він запрошувався на засідання матеріали справи не містять.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Звертаючись з позовом до суду, а також в засіданні апеляційного суду позивач та представник органу опіки та піклування зазначали, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини, оскільки при виїзді за кордон на лікування або на змагання не потрібно буде питати згоду батька, разом з тим доказів того, що батько відмовив в наданні згоди на виїзд дитини за кордон не надано. Такі мотиви для позбавлення батьківських прав, який є крайнім заходом, не є переконливими та обґрунтованими. Крім того, на законодавчому рівні спрощено порядок виїзду дитини за кордон.

Колегія суддів також враховує, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються , причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

В засіданні апеляційного суду представник органу опіки та піклування пояснила, що вона особисто проводила співбесіду з дитиною, дитина дуже хоче, щоб у неї був батько, якби тато приїхав, то вона б його розцілувала, адже давно його не бачила, тобто позбавлення батьківських прав призведе взагалі до неможливості мати батька навіть юридично, що суперечить бажанню самої дитини.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на підставі матеріалів справи, які досліджені судом апеляційної інстанції, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що задоволення її позову і позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам малолітньої доньки, тому рішення суду в цій частині позову та стягненні аліментів підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові про позбавлення батьківських прав. Позов про стягнення аліментів за заявою позивача судом залишено без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року в частині позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача: Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко