пр. № 2/759/1843/18
05 квітня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді П'ятничук І.В.,
при секретарях Винарчук М.А., Медвідчук В.В.,
з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -
В обґрунтування своїх позовним вимог посилався на те, що 15.08.2002 року о 23 год. 30 хв. мала місце дорожньо-транспортна пригода, відповідач, керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухаючись по пр.Палладіна в м.Київі здійснив наїзд на нього (позивача), який їхав на велосипеді. В результаті даної ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, перебував на стаціонарному лікуванні, довгий час перебував на амбулаторному лікуванні, переніс три операції та в подальшому йому була встановлена 3-я група інвалідності. По факту даної ДТП прокуратурою Святошинського району м.Києва було порушено кримінальну справу, його (позивача) визнано по ній потерпілим, однак 16.10.2006 року дану справу було закрито у зв'язку з відсутністю в діях відповідача ОСОБА_4 ознак складу злочину. На підставі ст.ст. 1166, 1187, 1195 ЦК України просив задовольнити його вимоги.
Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подавалось.
Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі відповідача.
Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що представники позивача не заперечували щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, 15.08.2002 року, приблизно 23 год. 30 хв. керуючи транспортним засобом «БМВ-316» д.н. НОМЕР_2, рухаючись по пр-ту Ак. Палладіна в м. Києві, скоїв наїзд на позивача ОСОБА_3, який керував велосипедом, внаслідок чого позивачу були заподіянні тяжкі тілесні ушкодження, постановою слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 09.10.2006 року позивача було визнано потерпілим по кримінальній справі, порушеній по факту ДТП, за ознаками ст. 286 ч.2 КК України (том № 1, а.с.36)
Постановою слідчого СВ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві від 16.10.2006 року кримінальну справу було закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України (том № 1, а.с.90-91).
Згідно наданої позивачем ОСОБА_3 довідки до акту огляду МСЕК серії КБ-1 № 015204 від 18.05.2007 року, він є інвалідом ІІІ групи з 14.05.2007 року по загальному захворюванню (а.с.23). Відповідно наданих позивачем виписок із медичних карт, він неодноразово перебував на амбулаторних та стаціонарних лікуваннях в лікарнях з приводу наслідків перенесеної тяжкої черепно-мозкової травми, по результатам лікування лікарями видавались консультативні висновки та складались індивідуальні програми реабілітації інваліда (том № 1, а.с. 33, 70, 72, 73, 74, 92, 95). Згідно повідомлення поліклініки № 2 Святошинського району м.Києва від 15.10.2013 року, ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невропатолога з діагнозом: залишкові явища важкої закритої черепно-мозкової травми(16.08.2002 року), забій головного мозку, перелом лобної кістки зліва, епідуральна гематома та гідромас, субзурально над лівою лобною ділянкою у вигляді помірного вести було-активного синдрома правобічної пірамідної недостатності та вираженого цефалічного та церобростенічного синдромів (том №1, а.с.34). Також позивачем на підтвердження свої позовних вимог в частині матеріальної шкоди надані довідки лікарів про призначення препаратів та чеки і товарні накладні про придбання призначених ліків (том № 1, а.с.98-250).
Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Згідно ч.1 та 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 вказаної статті передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.
В силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Надані докази і фактичні обставини справи дають підстави вважати суду, що позивачу ОСОБА_3 було завдано моральної шкоди, що полягає у моральних і фізичних стражданнях після ДТП, які спричинили негативні зміни у його житті, а саме: негативні спогади та переживання, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкості виконання повсякденних обов'язків, фіксування уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального життя, на протязі 14 років він змушених проходити лікування, став інвалідом ІІІ групи, що є підставою для частикового задоволення позовних вимог з приводу завданої моральної шкоди на суму 50 000 грн.
Також відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн.
На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1195 ЦК України та ст.ст. 12, 13, 19, 20, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в АДРЕСА_2 матеріальну шкоду в сумі 21 948 (двадцять одну тиясчу дев'ятсот сорок вісім) грн. 60 коп., та моральну шкоду в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч ) грн.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4, проживаючого в АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається апеляційному суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя І.В.П'ятничук