Справа № 453/96/17 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/783/607/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сколівської районної державної адміністрації Львівської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно нього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є його батьками. Шлюб між батьками розірвано 17.10.2002 року. Протягом багатьох років він не спілкується із батьком. З матір»ю не проживає більше шести років. Батьки не цікавляться і весь цей час не цікавились його життям, здоров»ям, навчанням, не надавали і не надають матеріальної допомоги, не піклуються про його фізичний, розумовий і духовний розвиток. Ним опікується бабуся та дідусь, які дбають про нього, він перебуває на їхньому забезпеченні, оскільки ні батько, ні мати не надають на його утримання жодних коштів. Відповідачі як батьки записані у свідоцтві про народження, а свого батьківського обов»язку не виконують, а тому він вирішив звернутись із позовом про позбавлення їх батьківських прав.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та є незаконним. Ухвалюючи рішення, суд не врахував, що дитина вже шість років проживає з дідом та бабою, покинута своїми батьками, які не відвідують сина, не цікавляться його життям, здоров'ям, навчанням у школі, моральними і матеріальними потребами, не беруть жодної участі у його вихованні, доля дитини для них байдужа. Стверджує, що висновок суду про відсутність підстав вважати, що відповідачі свідомо тривалий час та безпідставно не виконують батьківських обов'язків та ухиляються від виховання сина вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та доказам, які містяться в матеріалах справи. Зокрема, суд не взяв до уваги наявні довідки Кам'янської сілької ради, з яких вбачається, що відповідачі постійно проживають в с.Камянка, тобто мають можливість бачити сина, жодних перешкод їм ніхто не створює, однак останні не цікавляться сином та не забезпечують його матеріально. Звертає увагу, що справа розглядалася судом першої інстанції протягом року, батьки дитини були належним чином повідомлені про судові засідання, однак жодного разу не з'явилися та не подали суду заперечень на позов, що свідчить про їх байдужість до вирішення даної справи та підтверджує свідомі дії щодо відсутності прихильності та любові до дитини. Ухвалюючи рішення, суд не врахував вимоги ст.152 СК України, де зазначено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків, а також ст.171 СК , якою передбачено, що думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Зазначає, що неповнолітні ОСОБА_2 подав заяву до Служби у справах дітей, в якій просить допомогти йому позбавити батьківських прав його батьків, оскільки такі давно не займаються його вихованням, не допомагають матеріально, зловживають алкоголем та ведуть аморальний спосіб життя. Просить скасувати рішення та ухвалити нове,яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено що позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 17 грудня 2001 року Кам»янської сільської Ради Сколівського району Львівської області (а.с.8). Батьками позивача у свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

З часу народження позивач ОСОБА_2 проживає у своєї бабусі ОСОБА_6 по маминій лінії, яка займається його вихованням, утримує його та вважає себе членом їх сім»ї.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвали шлюб у 2002 році, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 (а.с.11). З цього часу його батьки проживають по різних адресах, однак з ним не спілкуються та ніколи його не сприймали як свого сина, хоч він намагався з ними порозумітися.

26.12.2016 року Служба у справах дітей Сколівської РДА надала Висновок про доцільність позбавити батьківських прав ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 жителів с.Кам»янка Сколівського району Львівської області відносно їх сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.6).

27.12.2016 року комісія з питань захисту прав дитини Сколівської РДА прийняла рішення №3 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відносно їх сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 5).

Розпорядженням №03 від 03.01.2017 року Сколівської РДА затверджено рішення комісії з питань захисту прав дитини та дано погодження на позбавлення батьківських прав відповідачів по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відносно їх сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав недоведеними позовні вимоги позивача, які б свідчили про умисні дії у вихованні та утриманні дитини. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою.

Із висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

За приписами ст.51 ч.2,3 Конституції України батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов»язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» прописано, що кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 164 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК) визначені підстави позбавлення батьківських прав.

Однією із таких підстав на яку посилається позивач є ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню дитини.

Згідно роз»яснень постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Із долученої до матеріалів справи довідки №43 від 01 грудня 2016 року виданої дирекцією Кам»янської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів зазначено, що батьки учня 9 класу ОСОБА_2 навчанням сина та відвідуванням ним школи не цікавляться. (а.с.14).

Із комісійного акту обстеження сім»ї ОСОБА_2 від 21.12.2016 року вбачається, що такий проживає у сім»ї бабусі та дідуся ОСОБА_6 в с.Кам»янка Сколівського району. Батьки ОСОБА_2 самоусунулися від виховання дитини, не цікавляться його життям, побутом, навчанням, його майбутнім, його здоров»ям, ніколи з ним не спілкуються та не навідують. (а.с.17).

Із заяви ОСОБА_2 у Службу у справах дітей Сколівської РДА від 30.11.2016 року вбачається, що він перебуває на повному забезпеченні та утриманні своєї бабусі ОСОБА_6. Батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надають на його утримання жодних коштів, не цікавляться його життям, здоров»ям, навчанням. Батьки зловживають алкогольними напоями, мати веде аморальний спосіб життя.

Колегія суддів зазначає, що за час перебування справи на розгляді у Сколівському районному суді та Апеляційному суді Львівської області відповідачі взагалі не відреагували на позовні вимоги сина щодо позбавлення їх батьківських прав, жодного разу не з»явилися в засідання, не цікавилися розглядом справи, не подали заперечень на апеляційну скаргу.

Враховуючи вище наведене та пояснення позивача ОСОБА_2 у суді Сколівського району, у Апеляційному суді Львівської області колегія суддів вважає, що є достатньо підстав вважати, що позов підлягає до задоволення.

В Декларації про права дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) прописано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст.12 Закону України «По охорону дитинства» та ст.59 Закону України «Про освіту» виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов»язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 171 СК та міжнародних та національних правових норм до прав дитини думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Враховуючи те, що жодних обов»язків по відношенню до позивача ОСОБА_2 відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виконують та не бажають виконувати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.3,4 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника неповнолітнього ОСОБА_2- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 23 січня 2018 року скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389, 391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В. Ніткевич

О.Ф.Павлишин