Провадження №2/522/9097/18
УХВАЛА

11 грудня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2, приватний виконавець ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До суду 28.11.2018 року надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2, приватний виконавець ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 06.12.2018 року провадження по справі було відкрито.

Разом з позовом представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, яку було уточнено заявою від 10.12.2018 року.

Згідно уточнень просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_2 Ірпінського міського нотаріального округу Київської області №187 від 15.11.2018 року про звернення стягнення за кредитним договором №5-41/11-01250-с-а від 27.10.2011 року, який оскаржується позивачем у даному позові; зняти арешт з майна, на який відповідно до постанови приватного виконавця ОСОБА_4 у рамках відкритого 23.11.2018 року виконавчого провадження №5777746, накладений арешт. На думку представника позивача, є необхідність зупинити виконавче провадження, так як за час розгляду даного позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, який не підлягає виконанню може відбутися примусовий продаж майна, що може суттєво ускладнити або взагалі позбавити Позивача можливості захистити свої порушені права, призведе до додаткових матеріальних затрат та ускладнить відновлення становища, що існувало до порушення законних прав Позивача.

У відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви.

Відповідно до вимог ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Судова палата у цивільних справах ВСУ в Постанові від 25.05.2016 р., винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-605цс16), зазначила, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною Постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд вбачає, що предметом спору є вимоги про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_2 Ірпінського міського нотаріального округу Київської області №187 від 15.11.2018 року про звернення стягнення за кредитним договором №5-41/11-01250-с-а від 27.10.2011 року таким, що не підлягає виконанню.

Беручи до уваги предмет спору та враховуючи обставини викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги представника позивача щодо забезпечення позову у обраний ним спосіб, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність об'єктивного спору між сторонами та з метою усунення загрози неможливості або утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи те, що органами виконавчої служби може бути здійснене стягнення на нерухоме майно за виконавчим документом (тобто виконавчим написом нотаріуса), який оскаржується в судовому порядку, що може порушити права заявника, суд вважає заяву про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог представника позивача в якості забезпечення позову зняти арешт з майна, на який накладений відповідно до постанови приватного виконавця ОСОБА_4 у рамках відкритого 23.11.2018 року виконавчого провадження №5777746, то в цій частині суд відмовляє, зазначаючи, що таких захід не відноситься захід забезпечувальних та не передбачений положенням ст. 150 ЦПК України.

При цьому суд звертає увагу, що забезпечення позову направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Також суд вважає за можливе, керуючись положеннями ч.ч.1, 2 ст.154 ЦПК України, не вирішувати на даному етапі питання про визначення зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст.3, 11,149-151,153, 154, 247, 258-260, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП № 57777746, відкритому на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_2 Ірпінського міського нотаріального округу Київської області №187 від 15.11.2018 року про звернення стягнення за кредитним договором №5-41/11-01250-с-а від 27.10.2011 року у розмірі 792 100,00 грн. та суму плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 850,00 грн. до розгляду справи по суті.

В іншій частині клопотання відмовити.

Копію ухвали для виконання направити до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_4 та сторонам для відома.

Ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 11.12.2018 року.

Суддя Л.В. Домусчі