Справа № 573/1188/18
Номер провадження 2/573/416/18
РІШЕННЯ

іменем України

21 серпня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Сітало Ю.С.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області, третіх осіб: Приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3, Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, - про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області, третіх осіб: Приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3, Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, - про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13 липня 1998 року в селі Білани Білопільського району Сумської області померла ОСОБА_4. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна частка(пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Зоря» розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах на території ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153886 від 06 грудня 1996 року.

За життя ОСОБА_4 заповіла позивачу все своє майно, на підтвердження чого позивач приєднав дублікат заповіту від 27 лютого 1996 року, виданий 20 червня 2018 року замість втраченого.

ОСОБА_4 до дня смерті, 13 липня 1998 року, була зареєстрована та проживала одна за адресою: с.Білани, вул.Пушкіна, буд.№ 57, Білопільського району Сумської області, на підтвердження чого позивач приєднав до позову довідку виконкому ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області від 11 липня 2017 року за № 915.

Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач звернувся до Приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3, але у видачі вищевказаного свідоцтва йому було відмовлено, у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153886 від 06 грудня 1996 року був втрачений.

Позивач у рубриці «оголошення», що в газеті «Білопільщина» за № 72-74 від 16 червня 2018 року дав оголошення про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153883, виданого на імя ОСОБА_4.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд визнати за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, яка померла 13 липня 1998 року, право власності на земельну частку(пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Зоря» розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості) на території ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153886 від 06 грудня 1996 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року № 332.

Ухвалою від 24 липня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 20).

В підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не зявився. Представник останнього за довіреністю ОСОБА_5 подав заяву про проведення підготовчого засідання в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. В силу статті 131-1 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Разом з цим, відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України норма щодо здійснення представництва у судах першої інстанції виключно адвокатами вступає в силу з 01 січня 2019 року. З огляду на викладене, суд вважає допустимим представництво ОСОБА_5 інтересів позивача ОСОБА_1 у суді на підставі довіреності.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають.

Третя особа Приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі та направила на адресу суду Інформаційну довідку № 52888653 від 08.08.2018 року, згідно якої за параметрами запиту « ОСОБА_4, дата смерті 13.07.1998» у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Представник третьої особи- Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи, до суду не зявився.

У звязку з неявкою сторін, третіх осіб суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні у правовідносинах, що виникли між сторонами.

Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13,ч.1ст.81 Цивільного процесуальногокодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, яким є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті щодо усієї спадщини або її частини (ч. 1 ст. 1223, ст. 1233, ч. 2 ст. 1236 ЦК України).

В силу положень ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 13 липня 1998 року в селі Білани Білопільського району Сумської області померла бабуся позивача, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БП № 068065, актовий запис № 42 ( а.с.7).

Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Зоря» розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах на території ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153886 від 06 грудня 1996 року, виданого згідно розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 28.11.1996 року № 332, що підтверджується довідкою Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 732/162-18 від 08.06.2018 року ( а.с.8).

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області 27 лютого 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 39, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла онуку,ОСОБА_1, все своє майно, що підтверджується дублікатом заповіту від 20 червня 2018 року (а. с. 9).

Згідно з довідкою № 915 від 11 липня 2017 року ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області вбачається, що ОСОБА_4, яка померла 13.07.1998 року, проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, одна. Заповіт від імені померлої ОСОБА_4 посвідчений виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області за № 39 від 27.02.1996 року не скасовувався та не відмінявся. Спадщину прийняв онук ОСОБА_1, який на протязі шести місяців з дня смерті бабусі ОСОБА_4 зберігав її документи, зокрема і сертифікат на земельну частку (пай), доглядав за її будинком та городом ( а.с.13).

Згідно Інформаційної довідки № 52888653 від 08.08.2018 року, за параметрами запиту « ОСОБА_4, дата смерті 13.07.1998» у Спадковому реєстрі інформація відсутня(а.с.24).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.08.2017 року Приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153886 від 06 грудня 1996 року був втрачений ( а.с.14).

Позивач у рубриці «оголошення», що в газеті «Білопільщина» за № 72-74 від 16 червня 2018 року дав оголошення про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153883, виданого на імя ОСОБА_4 ( а.с.15).

Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, та виходячи з аналізу наведених вище норм закону, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті бабусі, ОСОБА_4, яка померла 13 липня 1998 року та є єдиним спадкоємцем останньої за заповітом.

Позивач, відповідно до ст.549 Цивільного кодексу Української РСР прийняв спадщину ОСОБА_4, так як протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Після смерті бабусі ОСОБА_1 зберігав її особисті документи, доглядав за її будинком та городом, чим фактично прийняв спадщину.

Відповідно до пункту 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.94, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року за № 152/361 доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути : довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном, зокрема наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів та інших документів.

Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне заначення» фактичний вступ спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини є діями, що свідчать про прийняття спадщини.

Таким чином, внаслідок смерті бабусі позивача, ОСОБА_4, відкрилася спадщина на її майно, в тому числі і на земельну частку (пай) розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в АПТЗТ «Зоря», право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153886 від 06.12.1996 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року №332.

Відповідно до розяснень абзацу 4 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Відповідно до п.4 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що ні відповідач, ні треті особи, не заперечували обставин справи, - суд вважає правомірним визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05. 2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-1У право на земельну частку (пай) мають громадяни- спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом.

Відповідно ст.81 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, прийняття спадщини.

Згідно з п.1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а тому спадкодавець мав право власності на земельну ділянку в межах згідно з планом, право на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з нормами ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що майнові права на спадкове майно у звязку зі смертю фізичної особи-спадкодавця, не припиняються, а переходять в порядку правонаступництва (спадкування). Момент переходу прав в порядку спадкування за законом визначається як час відкриття спадщини. З цього моменту права та обовязки спадкодавця належать спадкоємцеві (ч.5 ст.1268 ЦК).

Таким чином, судом встановлено, що сукупність прав та обовязків, (спадщина), після смерті бабусі позивача, ОСОБА_4, перейшла в порядку спадкування за заповітом позивачу, згідно своєчасного прийняття ним спадщини, тому він є спадкоємцем і власником спадкових прав, а саме власником права на спадкове майно:

- земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Зоря» розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості) на території ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153886 від 06 грудня 1996 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року № 332.

Таким чином, за вищевказаних обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12-13, 76-78, 81, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст.3, 182,328, 1216,1261,1268,1270,1278 ЦК України, ст.81 ЗК України,, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, яка померла 13 липня 1998 року, право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Зоря» розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості) на території ОСОБА_2 сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0153886 від 06 грудня 1996 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року № 332.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області. Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом зазначеного строку до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :