РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжній В.В., за участю секретаря Ведмедьової В.В., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач у позовній заяві зазначав, що 30 травня 2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав боржнику кредит у розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором станом на 30 вересня 2017 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 21 424 грн. 39 коп., що складається з: 4 606 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом, 15 321 грн. 37 коп. заборгованості за процентами а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 996 грн. 40 коп. штрафу (процентна складова), яку ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить стягнути на його користь із відповідача, а також стягнути судові витрати.

Разом із позовною заявою від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою суду від 12.03.2018 року у звязку з набранням чинності 15.12.2017 року Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, розгляд цивільної справи за позовом ПАТ КБ „Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, продовжено в порядку спрощеного позовного провадження.

13 березня 2018 року представником відповідача через канцелярію суду було подано заяву про застосування строку позовної давності та відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості.

У відзиві представник відповідача зазначила, що не погоджується із позовом та вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню обґрунтовуючи тим, що згідно Заяви, що підписана особисто Відповідачем, та яка підтверджує умови Договору та отримання кредиту, у розділі «Банківські послуги» визначено кредитний ліміт у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок. Відповідач жодним чином не давала згоди та не надавала заявку на збільшення кредитного ліміту картки, не отримувала грошові кошти, у розмірі що є більшим від розміру, первинно встановленого Договором від 30.05.2006 р. Крім того, під час та після укладання Договору, Позивач не ознайомлював Відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою під особистий підпис. Необхідність проведення таких дій з боку банку висловлена у правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 10 червня 2015 року у справі за № 6-698цс15.

Відповідач також не погоджується із розрахунком позивача та вказує, що Позивач не має право нараховувати проценти двічі, на одну і ту саму суму заборгованості.

11.04.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно до якої ОСОБА_1 просить задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

11.04.2018 року представник відповідача у судове засідання не зявилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без фіксації судового процесу, з урахуванням поданого відзиву на позов.

Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30.05.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачу кредит у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Отже, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором станом на 30 вересня 2017 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 21 424 грн. 39 коп., що складається з: 4 606 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом, 15 321 грн. 37 коп. заборгованості за процентами а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 996 грн. 40 коп. штрафу (процентна складова).

Встановлені судом обставини свідчать, що відповідно до положень ст.ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України доводи позивача про наявність у ОСОБА_2 обовязку щодо сплати вищевказаної заборгованості є обґрунтованими.

Разом із тим, відповідачем додано до суду заяву про застосуванню строку позовної давності.

Згідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору

Згідно п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг «Строки та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим мінімальним обовязковим платежем наведений в Памятці клієнта, яка є невідємною частиною Договору.

Строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обовязаного платежу, відбувається в наступному порядку: строк погашення процентів щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MOUNTH).

Згідно п. 3.1. Умов та правил надання банківських послуг «Для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає карти, їх вид та строк дії визначений в Заяві та в Памятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір о наданні банківських послуг.»

Позивач не надав до матеріалів справи такої Памятки клієнта, підписаної особисто Відповідачем, де визначено порядок погашення кредиту. Отже суд не може визначити належний порядок погашення кредиту та встановити точну суму заборгованості відповідача.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Щодо посилання позивача на ст. 598 та п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, суд зазначає наступне:

Згідно з п. п. 3.1.1. та 3.1.3. Правил користування платіжною картою, Умов та правил надання банківських послуг строк дії карти вказується на лицевій стороні карти (рік та місяць). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного на картці. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності на картрахунку грошових коштів для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій.

З аналізу цих умов, можна дійти висновку, що автоматично пролонгується не термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дія договору та умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг.

Відповідно до матеріалів справи строк дії картки визначений до 2007року.

Доводи відповідача про те, що після закінчення строку дії картки, банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки належними доказами позивачем не спростовані. Додану до відповіді на відзив довідку юрисконсульта ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 суд оцінює критично, оскільки ця довідка не є достатнім підтвердженням отримання ОСОБА_2 нової картки. Відповідного журналу з підписом відповідача про видачу кредитної картки на новий строк суду не надано і суд визнає цю довідку недостатнім та ненадійним доказом того, що нова картка боржником була отримана і, відповідно, строк позовної давності не пропущений.

Отже, матеріали справи не містять допустимих доказів, що позивач продовжив термін дії картки на новий строк.

ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у жовтні 2017 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК).

Такої ж позиції притримується Верховний суд України, що підтверджується Постановою ВСУ від 23.11.2016 р. (справа № 6-2104цс16) та Постановою ВСУ від 22.10.2014 р. (справа №127цс1).

Крім цього, у відповідності до пункту 31 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012р., враховуючи положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Строк дії картки визначений до травня 2007 року.

Відтак, право на звернення до суду з позовом у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло у травні 2007 році, проте банк звернувся до суду з позовом лише у жовтні 2017 року, тобто з пропуском позовної давності.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно Розрахунку наданого позивачем в якості доказів, останньою датою погашення кредиту відповідачем зазначено 17.03.2015 р.

Але, згідно наданих відповідачем пояснень у відзиві, спірна кредитна картка була надана відповідачу в рамках її зарплатної картки і до 2013 року вона жодного разу особисто не здійснювала погашення кредиту. Це завжди робив банк самостійно, без згоди відповідача, на підставі п. 4.5. Умов та правил надання банківських послуг, що наданий до Позову (автоматичне списання). Після звільнення з органів ДФС (восени 2013 року), відповідач взагалі не мала будь-яких інших банківських карт як фізична особа, та ніколи не здійснювала погашення цього кредиту особисто.

З огляду на зазначене, суд не може дійти висновку про переривання строку позовної давності, керуючись лише наданим банком розрахунком, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу від 17.03.2015 р. року особисто ОСОБА_2 та визнання нею боргу, оскільки відповідач заперечував вчинення цих дій.

Підстави переривання строку позовної давності встановлені статтею 264 ЦК України. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново ( ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з даним позовом, пропустив без поважних причин позовну давність тривалістю у три роки, установлену ст.257 ЦК України, а відтак, це є підставою для відмови у задоволені позову у звязку із пропуском строку позовної давності відповідно до приписів ч.4 ст.267 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1600,00 грн. судового збору У зв'язку із відмовою у задоволенні позову суд відповідно до ст. 141 ЦПК України відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В.Калюжна