Єдиний унікальний номер 242/2746/17 Номер провадження 22-ц/775/740/2018
Категорія: 19 Номер провадження 22-ц/775/740/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Папоян В.В.,

за участі секретаря: Глушко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Селидівського міського суду від 29 лютого 2018 року (під головуванням судді Пирогової Л.В.) у справі номер 242/2746/17 за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про визнання правочину недійсним та застосування реституції,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій посилався на те, що 27 серпня 2016 року між ним та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір №720900 про надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему Авто Так. Договір укладався шляхом підписання сторонами договору та додатку №2, які є невід'ємною частиною договору. Предметом оскаржуваного договору є надання особі послуг з адміністрування системи, що умовно називається «Авто Так» та базується на створені груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів.

Відповідно до додатку №1 до договору №720900 метою його укладення було отримання автомобіля ZAZ Sens вартістю 143000 грн..

Перед укладенням оскаржуваного договору він ознайомився із його змістом, проте мало що зрозумів з нього. Відповідач повинен був надати послуги позивачу, предметом якої є придбання автомобіля ZAZ Sens вартістю 143000 грн., через систему придбання у групах Авто Так. Проте в самому договорі та додатках до нього не вказано підприємство, з яким відповідач уклав договір про постачання автомобіля, виробник, імпортер та дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого договору.

Умови договору №720900 від 27.08.2016 року є несправедливими по відношенню до нього як споживача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду.

У договорі №720900 від 27.08.2016 року не встановлено строків та (або) термінів отримання учасником автомобіля та строку, після якого договір припиняє свою дію.

Умовами спірного договору встановлено жорсткі обов'язки споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, що є в порушенням п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого несправедливим є умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Крім того, у спірному договорі взагалі не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або невиконання умов договору, що є порушенням ч.ч.1,2,3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також несправедливими є умови договору про визначення ціни товару на момент його постановки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

По спірному договору було сплачено оплату періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 46 735,20 грн., а по договору доручення 5148 грн.. Загальна сума сплачених позивачем коштів становить 51883,20 грн..

Просив визнати недійсним договір №720900 від 27 серпня 2016 року з Додатками, стягнути з ТОВ «Авто Просто» грошові кошти в розмірі 46 735,20 грн.; визнати недійсним договір №720900 від 27 серпня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «АТ Сервіс», стягнути з ТОВ «АТ Сервіс» на його користь грошові кошти в розмірі 5 148 грн..

Рішенням Селидівського міського суду від 20 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилався на те, що рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Умови договору №720900 від 27.08.2016 року є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивач.

У договорі №720900 від 27.08.2016 року не встановлено строку, після якого договір припиняє свою дію.

Умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, є несправедливими.

Крім того, у спірному договорі взагалі не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або невиконання умов договору, що є порушенням ч.ч.1,2,3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також несправедливими є умови договору про визначення ціни товару на момент його постановки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

У договорі взагалі не зазначено відповідальність відповідача у випадку невиконання умов договору.

Не враховано здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики,оскільки під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий,незрозумілий або двозначний спосіб інформація,необхідна для здійснення свідомого вибору.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що

законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ »Авто Просто» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на зайняття такою діяльністю, що виключає можливість визнання договору недійсним з підстав його невідповідності ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач не навів жодного доказу, що його обманювали щодо природи правочину або прав чи обов'язків за договором.

В судове засідання сторони не з'явилися. Від ОСОБА_2 надійшла заява про слухання справи у його відсутність , представники ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ

Сервіс» про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повісток (а.с.152-155).

Відповідно до ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір,

без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця

(виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Судом першої інстанції встановлено, що 27.08.2017 року між позивачем ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір №720900 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля в групі, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Договір укладено шляхом його підписання Сторонами та підписання додатку № 1, який є невід'ємною його частиною.

Додатком №1 до Договору сторони погодили отримання ОСОБА_2 автомобіля ZAZ Sens вартістю 143000 грн.(а.с.14).

В цей же день між ТОВ «АТ Сервіс» та ОСОБА_2 підписано договір доручення №710900, відповідно до якого довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ « Авто Просто», отриману повіреним від довірителя за цим договором. Сплата винагороди в розмірі 5148грн. ТОВ « Авто Просто» здійснюється повіреним за рахунок довірителя одноразово шляхом безготівкового перерахування суми коштів винагороди ТОВ « Авто Просто» на банківський рахунок ТОВ «Авто Просто», повідомлений довірителем.

ТОВ « Авто Просто» 19 січня 2012 року зареєстроване як фінансова установа, 15.01.2013 року товариством отримано ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до квитанцій, наданих позивачем, на виконання умов вищевказаного договору позивачем було сплачено відповідачеві авансовий внесок в розмірі 14300 грн. та у період з жовтня 2016 року по травень 2017 року сплачувались щомісячні внески.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Висновок суду узгоджується з положеннями статті 627 ЦК України, якою передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Несправедливі на думку позивача умови договору не тягнуть за собою недійсність договору в цілому.

Звертаючись з позовом, позичав посилався на положення ст.18 та ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні просив визнати договір недійсним з підстав несправедливості умов договору. Зазначені підстави були предметом судового розгляду,так як підстави, передбачені ст.18 та ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є взаємовиключними.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 було підписано договір та додатки до нього з ТОВ «Авто Просто» про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля в групі, що не заперечується самим позивачем.

Додатком до договору було обумовлено марку автомобіля та його вартість.

Тому судом правильно не прийняті доводи позивача про те, що умови договору є несправедливими. Посилання на те, що позивач підписав договір, проте мало що зрозумів з нього не можуть бути підставою для визнання договору недійсним. В заяві (а.с.22) ОСОБА_2 підтвердив отримання одного екземпляру договору про адміністрування №720900 від 27.08.2016 року на 10 сторінках та одного екземпляр додатку №1 на 1 сторінці, що засвідчив особистим підписом.

Доводи апеляційної скарги про те, що ані в самому договорі, ані в додатках до нього не вказані підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого договору, є безпідставними, оскільки предметом договору, укладеного між сторонами є не купівля-продаж автомобіля, а надання Учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових

активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак.

Договором №720900 передбачено, що система АвтоТак - це система, яка полягає у наданні фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів, створенні груп покупців (учасників групи), метою яких є придбання автомобілів за рахунок об'єднаних коштів учасників групи у порядку та на умовах, передбачених Договором про адміністрування.

Автомобіль або товар - транспортний засіб, що придбавається через Систему АвтоТак згідно з укладеним Договором про адміністрування. Марка та базова комплектність моделі Автомобіля вказуються в Додатку № 1 до Договору про адміністрування (а.с.14).

Пунктом 5.1. статті 5 вказаного вище договору передбачено, що учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля.

Текст договору та додатків до нього містять особисті підписи позивача.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вказівка на те, що спірний договір не містить строків або термінів отримання Учасником автомобіля; строку, після якого договір припиняє свою дію, є безпідставними, оскільки статтею 8 договору №720900 від 27.08.2016 року передбачена процедура отримання автомобіля Учасником, надання гарантій виконання зобов'язань за договором отримувачем товару.

Пунктом 12.2.4 статті 12 вказаного вище договору передбачено, що після виконання Учасником усіх зобов'язань за договором, ТОВ «АВТО ПРОСТО» надсилає на адресу Учасника повідомлення про припинення Договору про адміністрування.

Статтею 5 вказаного вище договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором.

Посилання на те, що у вказаному вище договорі взагалі не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або невиконання умов договору, що є порушенням

ч.ч.1,2,3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки статтею 13 договору № 720257 від 21.07.2016 року передбачені наслідки невиконання зобов'язань за договором, зокрема пунктом 13.1 вказаної вище статті передбачено, що Фінансова установа несе повну майнову відповідальність перед Учасником за невиконання Фінансовою установою зобов'язань по договору про адміністрування, наслідком чого стало невиконання усіма або окремими учасниками групи обов'язків по сплаті періодичних платежів, які мають надходити у фонд групи.

Вважаючи умови договору несправедливими, позивач послався на те, що умовами договору надано право відповідачеві збільшувати ціну і у випадку розірвання договору за ініціативи Учасника йому повертаються лише періодичні платежі за відрахуванням 2-х періодичних платежів. Між тим, з такими умовами погодився позивач, підписавши договір. В додатку № 1 до договору передбачено, що позивач має намір придбати саме автомобіль «ZAZ SENS» вартістю 143000 грн. та зобов'язується щомісячно сплачувати періодичний платіж в розмірі 0,8333% вартості автомобіля, щомісячну винагороду 0,415% + ПДВ, винагороду за послуги, пов'язані з передачею автомобіля учасникові 3,00% + ПДВ.

Згідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Визначена сторонами ціна на автомобіль і спосіб її підрахування не суперечить законодавству. А тому не порушує законних прав та інтересів сторін.

Доводи про те, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно вказаного договору, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, виходячи з наступного:

В тексті договору від 27.08.2016 року ОСОБА_2 своїм підписом посвідчив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Авто Просто, проінформований про всі можливі витрати у зв'язку із укладенням договору,уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Засвідчив факт ознайомлення та згоду з

умовами договору, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення договору ОСОБА_2 отримав примірник договору та додатків до нього, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО», та підписав всі примірники договору і додатків до нього.

Відповідно до пункту 19.2 статті 19 вказаного вище договору, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.

Пунктом 12.1.5 статті 12 договору передбачено, якщо Учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, договір вважається розірваний і учасник звільняється від будь-яких зобов'язань за ним. Такому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування.

Однак, позивач від договору в обумовлений п. 12.1.5 строк не відмовився, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами договору.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно з частиною 2 вказаного вище Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частина 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить 17 пунктів, відповідно до яких умови договору є несправедливими.

Як вбачається із Правової позиції у справі № 6-40 цс 13 до Постанови Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності вимог та посилань позивача на несправедливість умов укладення договору та додатків до нього, введення його в оману, оскільки на підтвердження своїх вимог та обгрунтувань належних доказів цього позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови договору №720900 від 27.08.2016 року є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, є безпідставними, оскільки статтею 2 договору №720900 від 27.08.2016 року

передбачені обов'язки фінансової установи, які містять 15 пунктів, а статтею 4 вказаного вище договору передбачені обов'язки учасника групи, які містять 10 пунктів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд не вбачає наявності істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін договору №720900 від 27.08.2016 року, оскільки умови договору визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером виниклих спірних правовідносин та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, постановлене судом першої інстанції судове рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи додержані і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду від 29 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2018 року.

Судді: