Справа №: 486/604/18 Провадження № 2-н/486/77/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савін О. І. розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2018 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитни ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 25 відсотків від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення повноліття дитини.

Згідно з положеннями ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Ознайомившись з заявою та доданими документами, вважаю, що в прийнятті заяви про видачу судового наказу необхідно відмовити виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частино 3 ст. 184 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до п.4), п.5) ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що законодавець передбачив видачу судового наказу про стягнення аліментів у двох випадках, а саме: у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі частки від доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, а також, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, видача судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 25 відсотків від усіх видів заробітку боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, як про це просить заявник, законом не передбачено.

На підставі п.3) ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що заявником заявлено вимогу, яка не передбачена вимогами ст. 161 ЦПК України, а саме: про стягнення аліментів у розмірі 25 відсотків від доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити у видачі судового наказу.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини 1 статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, тобто, заявник у цьому випадку має право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги те, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України, у видачі судового наказу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 161, 165-167 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, відмовити.

Заяву та додані матеріали повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_4