Справа № 450/1424/17 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/408/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Струс Л.Б.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: представника апелянта (позивача) - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Щирецька селищна рада Пустомитівського району Львівської області про знесення об'єкта самочинного будівництва, -

в с т а н о в и л а:

в травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, третя особа Щирецька селищна рада Пустомитівського району Львівської області про знесення об'єкта самочинного будівництва.

В обґрунтування позову покликався на те, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 де і проживає. По сусідству, по АДРЕСА_2, проживає ОСОБА_4 - відповідач, який являється власником домогосподарства. У 2016 році відповідач на території його домогосподарства побудував оборіг для зберігання сіна, який розміщений на відстані 0,6 м. від межі земельних ділянок та 2,63 м. від господарської будівлі позивача, а тому відповідачем порушено вимоги пункту 1* додатка 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п. 11.1 розділу VI Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом МВС України №1417 від 30.12.2014 року, пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». З даного приводу, позивачем було скеровано звернення до Пустомитівського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області та Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області, за результатами розгляду яких проведено перевірки та встановлено, що вищевказана будівля зведена ОСОБА_4 з істотним порушенням вимог чинного законодавства України та підлягає знесенню, про що районним відділом ГУ ДСНС винесено припис, а виконавчим комітетом Щирецької селищної ради прийнято відповідне рішення. Проте, відповідач відмовляється демонтувати об'єкт самочинного будівництва та ухиляється від виконання рішень органів виконавчої влади. Тому позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом для усунення порушень свого права. Просив позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Щирецька селищна рада Пустомитівського району Львівської області про знесення об'єкта самочинного будівництва - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що оборіг призначений для зберігання сіна, і факт того, що відповідач тимчасово прибрав сіно зі споруди (оборога) не означає, що він виконав вимоги правил протипожежної безпеки та ДБН. Також зазначає, що у відповідача відсутнє право власності на земельну ділянку, на якій розташована господарська спору (оборіг). Крім того зазначає, що відповідачем не надано суду першої інстанції ні свідоцтво про право власності на земельну ділянку, ні державний акт про право власності на землю. Також вказує, що порушення його прав підтверджується приписом про усунення порушень, згідно з яким Пустомитівським районним відділом Головного управління ДСНС України у Львівській області наказано демонтувати оборіг, Актом Щирецької селищної ради щодо розгляду заяви ОСОБА_3, щодо порушення правил забудови від 21.11.2016 р., Рішенням Виконавчого комітету Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області №115 від 30.11.2016 р. «Про затвердження акту комісії від 21.11.2016 р.». Відтак вважає, що відповідачем в порушення архітектурних, будівельних та санітарних норм встановлена господарська споруда, а саме оборіг для складання сіна, що підтверджується приписом органів державного пожежного нагляду та рішенням виконкому Щирецької селищної ради. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позов задовольнити повністю.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 та представник третьої особи Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи заяв про відкладення розгляду справи від сторін не поступило, поважності причин неявки в судове засідання ними не надано, а тому в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної карги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення районного суду скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обставин, на які він покликався як на підтвердження своїх вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_3є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. По сусідству, по АДРЕСА_2, проживає ОСОБА_4 - відповідач, який являється власником вищезгаданого будинку.

У 2016 році відповідач ОСОБА_4 на території свого домогосподарства побудував оборіг для зберігання сіна, який розміщений на відстані 0,6 м. від межі земельних ділянок та 2,63 м. від господарської будівлі позивача ОСОБА_3

При розгляді звернення позивача ОСОБА_3, перевіркою, проведеною Пустомитівським районним відділом Головного управління ДСНС України у Львівській області 08.06.2016 р. встановлено, що факт, викладений у заяві, підтвердився, а саме відстань від піднавісу з сіном ОСОБА_4 до моєї господарської будівлі становить 2,63 м., що є порушенням пункту 1* додатку 3.1 ДБН 360-92** «Планування та забудова міських і сільських поселень», а також порушено вимогу п.11.1 Розділу VI Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом МВС України від 30.12.2014 р. №1417, а саме «Сіно, солому та інші, грубі корми необхідно складувати у найбільш віддаленому від житлового будинку і господарських споруд місці на відстані не менше 10 метрів. ОСОБА_4 вручено припис на усунення порушень.

Позивач, у своїх вимогах покликається на невиконання відповідачем припису Пустомитівського РВ ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Львівській області від 15.06.2017 року №9/516 та рішення №115 виконавчого комітету Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області, яким вирішено прибрати оборіг.

Як вбачається із копії акту комісії від 20.07.2017 року в складі депутатів складі депутатів Щирецької селищної ради ОСОБА_6, землевпорядника ОСОБА_7, голови земельної комісії ОСОБА_8 вбачається, що станом на 20.07.2017 року на присадибній ділянці ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 знаходиться оборіг. В даному оборозі зберігається сільськогосподарський інвентар, техніка. Сіно, солома чи будь-які інші легкозаймисті матеріали станом на 20.07.2017 року - відсутні.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст.39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно ч.1 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ст.104 ЦК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може привести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно ст.9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Статтею 28 вказаного Закону визначено, що власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані отримувати в установленому законодавством порядку дозвіл на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про основи містобудування" забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) виникає щодо земельних ділянок, визначених для містобудівних потреб містобудівною документацією, місцевими правилами забудови. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд. А пункт 3 ст.25 зазначеного Закону передбачає, що особи, винні у виконанні будівельних чи реставраційних робіт без дозволу та затвердженого у встановленому порядку проекту або з відхиленням від нього, несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Стаття 126, частина 1 названого Кодексу встановлює, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Частинами 1, 2, 4 статті 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Отже, за даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що будівництво господарської споруди (дерев'яного навісу-оборіг) було здійснено відповідачем без отримання належних дозволів на таке будівництво та без виготовлення відповідних проектів на будівництво.

З огляду на наведене, оскільки відповідачем ОСОБА_4 в порушення архітектурних, будівельних та санітарних норм встановлена господарська споруда, а саме оборіг для складання сіна, що підтверджується приписом органів державного пожежного нагляду та рішенням виконкому Щирецької селищної ради, то його слід зобов'язати знести вказану господарську споруду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню або незастосування закону, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Щирецька селищна рада Пустомитівського району Львівської області про знесення об'єкта самочинного будівництва - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 знести господарську споруду - оборіг для зберігання сіна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) в користь ОСОБА_3 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 640, 00 грн., та за подання апеляційної скарги 960, 00 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24.05.2016 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Л.Б. Струс