Справа №461/9689/15-ц
Провадження №2/461/42/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» (юридична адреса: 04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 27Т, адреса для листування: 02096, м. Київ, Харківське шосе, 49, ) до ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КС 099792, виданий 30.08.2002 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, зареєстрована за адресою: 79019, м.Львів, вул. Рибна, 3/10а) про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» про визнання кредитного договору недійсним

в с т а н о в и в:

ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №BL_КГ100090116 від 23.12.2011 року в сумі 21463,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено вищевказаний кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 10500,00 грн. зі строком його повернення до 23.12.2014 року. Процента ставка за даним договором становить 0,01% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом становить 3% від суми кредиту. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав кредитні кошти відповідачу. Однак, за вказаним договором у ОСОБА_3 виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 18.08.2015 року становить 21463,00 грн., з яких 1618,62 грн. тіло кредиту та 19844,38 грн. плата за пропуск платежів. Окрім того, зазначив, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 від 20.03.2015 року «Про початок ліквідації ПАТ «ВіЕБі Банк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21.09.2015 року відкрито провадження у даній справі.

26.10.2015 року представником відповідача подано письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких відповідно до п.4 Спеціальної частини кредитного договору №ВГ КГ 00090116, укладеного 23 грудня 2011 року комісія за управління кредитом становить 3,00% від суми кредиту. Тобто, дана комісія є одноразовим платежем на весь період дії кредитного договору і становить 315,00 грн. У п.п.2.5.1 п.2.5 Порядку виконання торгових зобов'язань позичальника перед банком зазначено наступне: «щомісячний платіж, передбачений графіком, складається із строкової частини кредиту та строкових процентів. Тобто відповідач, як споживач, дотримувалась виключно умов договору, які чітко вказані у п.4 Розділу І «Спеціальна частина» Договору банківського обслуговування №ВL_КГ 100090116, укладеного 23 грудня 2011 року і жодним чином їх не порушила. Стверджує, що розрахунок заборгованості позивача абсолютно не відповідає умовам вказаного вище договору та платежам, які проведені відповідачем і спрямовані на погашення кредиту, будь-яка заборгованість у відповідача перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутня. Просить у задоволенні позову відмовити.

20.11.2015 року ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву до ПАТ «ВіЕйБі Банк», в якому просить відмовити у позові ПАТ «ВіЕйБі Банк» та задоволити зустрічну позовну заяву, визнати кредитний договір №ВL_КГ 100090116 від 23.12.2011 року недійсним, припинити зобовязання за кредитним договором з дати винесення рішення у справі.

Свою зустрічну позовну заяву мотивує тим, що вищевказаний договір був укладений із значними порушеннями чинного законодавства і є підстави для визнання його недійсним. Перед укладанням кредитного договору банк не надав ОСОБА_3 відповідної інформації про умови кредитування, що не відповідає вимогам зазначених Правил. Жодних письмових документів, що передбачені Правилами не підписувала. Зазначила, що законною буде не будь-яка комісія, яка передбачена в кредитному договорі, а лише та, що відповідає певним умовам: комісія повинна бути платою за конкретну послугу, тобто матеріальне або нематеріальне благо, яке надається банком позичальнику за замовленням останнього; кредитний договір має містити обґрунтований розрахунок розміру комісії. Стверджує, що зазначена у даному кредитному договорі комісія за управління кредитом є незаконною. Окрім того, зазначила, що умови за кредитним договором виконала у повному обсязі, доказом чого є квитанції по сплаті боргу за кредитним договором. Просить зустрічну позовну заяву задоволити.

29.01.2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» подано заперечення на зустрічну позовну заяву, згідно яких відповідно до п.1.3 кредитного договору кредит надається позичальнику на поточні потреби, а також для оплати послуг банка та супутні послуги. Тобто плата за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, підписаним сторонами, і ця плата не суперечить законодавству. ОСОБА_3 була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору, погодилася з ними та виконувала їх. Зазначив, що відповідно до пункту 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.03 року № 255 комісійні доходи і витрати це операційні доходи і витрати за наданими (отриманими) послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи є фіксованою. Оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 підписали кредитний договір, графік погашення заборгованості та Додаток 2 до договору - детальний розпис вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, чим досягли згоди у письмовій формі з усіх істотних умов договору. Банк в додатку №2 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов'язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається законодавством. Стверджує, що умови кредитного договору щодо встановлення комісії за управління кредитом в розмірі 3% від суми кредиту є справедливими, не суперечать принципу добросовісності, не створюють дисбалансу договірних прав і обов'язків, не погіршують становища споживача, не суперечить ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», тобто є дійсними. Просить у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 06.10.2016 року у даній справі було призначено судову економічну експертизу та провадження у справі зупинено.

30.07.2017 року припинено повноваження судді Мисько Х.М. у звязку із закінченням строку, на який її було призначено суддею, тому справа була повторно розподілена автоматизованою системою документообігу суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2017 року визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б.

Дана справа повернулась до суду після експертизи 29.08.2018 року та була передана головуючому судді 30.08.2018 року.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.09.2018 року провадження у справі було відновлено та призначено до розгляду.

Представник позивача за зустрічним позовом у судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач за первісним позовом та її представник у судове засідання не зявилися, однак від останнього надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просить у задоволенні первісного позову відмовити та задоволити зустрічну позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

23 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ВL_КГ 100090116.

Згідно кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 10500 гривень 00 копійок, термін повернення кредиту становить до 23 грудня 2014 року.

Згідно п.1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції на умовах визначених в кредитному договорі.

Процентна ставка за договором встановлена на рівні 0,01% річних (п.3 Спеціальної частини договору).

Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 3,00% від суми кредиту (п.4 Спеціальної частини договору).

Проценти за користування кредитним коштами розраховуються у валюті кредиту, виходячи із фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування із розрахунку «360/факт», рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються позичальником в порядку, передбаченому п.2.5. Загальної частини кредитного договору.

Згідно п.2.5.1 кредитного договору щомісячний платіж, передбачений графіком погашення заборгованості, складається із строкової частини кредиту та строкових платежів. Платежі є ануїтетними: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення кредиту, а саме, основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці строку договору, за умови належного виконання зобов'язання позичальником заборгованість повністю погашається.

Згідно п.2.5.2. договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 Спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.3.3 Загальної частини кредитного договору банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі 25% від суми кредиту.

Згідно пункту 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником виконання грошових зобов'язань банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п.10 Спеціальної частини Договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання зобов'язання.

Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В статті 1054 Цивільного кодексу України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі І прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 63 від 20.03.2015 р. «Про початок ліквідації ПАТ «ВіЕБі Банк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4

Згідно ч.3 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Так, у матеріалах справи знаходиться графік погашення заборгованості за кредитним договором (Додаток №1 до договору), з якого вбачається, які суми, та за який період ОСОБА_3 мала здійснювати погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором (т.1, а.с.13).

Згідно меморіального ордену №1184624 від 23.12.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 були видані кредитні грошові кошти в сумі 10500,00 грн.

З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що загальна сума заборгованості станом на 18.08.2015 року становить у сумі 21463,00 грн., з яких тіло кредиту у розмірі 1618,62 грн. та плати за пропуск платежів у розмірі 19844,38 грн. (т.1, а.с.15).

З таблиць погашення заборгованості за кредитним договором № ВL_КГ100090116 від 23.12.2011 року та копій квитанцій, наданих відповідачем за первісним позовом вбачається, що загальна сума погашення кредиту за 2012 рік становить 7738,69 грн., за 2013 рік становить 10900,00 грн., за 2014 рік становить 12426,25 грн., за 2015 рік становить 8830,00 грн. Всього ОСОБА_3 погашено заборгованість за кредитним договором на загальну суму 39894,94 грн. (т.1, а.с.67-70).

Окрім того, суд зазначає, що з графіку погашення заборгованості за кредитним договором не вбачається, яка є сукупна вартість кредиту, виданого ОСОБА_3

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № ВL_КГ100090116 від 23.12.2011 року погашена у повному обсязі, відтак у задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

Що ж стосується зустрічної позовної заяви, суд зазначає наступне.

В зустрічній позовній заяві відповідач за первісним позовом покликається на те, що п.1.6 кредитного договору щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої зазначається у п.4 Спеціальної частини кредитного договору: 3% від суми кредиту суперечить п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», яким передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Однак, з таким твердженням суд не погоджується, оскільки відповідно до п.1.3 кредитного договору кредит надається позичальнику на поточні потреби, а також для оплати послуг банка та супутніх послуг. Тобто плата за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, підписаним сторонами, і ця плата не суперечить законодавству. ОСОБА_3 була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору, графіком його погашення, погодилася з ними та виконувала їх.

Згідно пункт 2.2 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 255, у результаті операційної діяльності в банку виникають такі доходи і витрати: комісійні доходи і витрати.

Відповідно до пункту 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18.06.20003 року № 255, комісійні доходи і витрати це операційні доходи і витрати за наданими (отриманими) послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи є фіксованою.

Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За приписами статті 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банті України, який є центральним банком України і його правовий статус визначається Законом України «Про Національний банк України».

Статтею 56 ЗУ «Про Національний банк України» закріплено, що Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, вони є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банків. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 ст.640 ЦК України встановлено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 підписали кредитний договір, графік погашення заборгованості та Додаток 2 до договору, чим досягли згоди у письмовій формі з усіх істотних умов договору.

Умови кредитного договору щодо встановлення комісії за управління кредитом в розмірі 3% від суми кредиту не суперечать принципу добросовісності, не створюють дисбалансу договірних прав і обов'язків, не погіршують становища споживача, не суперечить ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», тобто є дійсними.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 також зазначає, що перед укладенням кредитного договору банк не надав їй відповідної інформації про умови кредитування, що не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Вказує, що жодних письмових документів, що передбачені правилами не підписувала.

Суд зазначає, що такі твердження ОСОБА_3 спростовуються умовами кредитного договору, зокрема п.2.1.1.3, яким передбачено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а банк перед укладенням цього договору на виконання вимог Постанови Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» надав позичальнику інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Окрім цього, банк в Додатку №2 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов'язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається законодавством.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач за зустрічним позовом під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив, а зміст договору не порушує його законних прав та інтересів, суд вважає вимоги позивача ОСОБА_3 безпідставними, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження позовних вимог, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність зустрічного позову, а відтак вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно дост.4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно віднести за рахунок держави, оскільки на момент подачі позовної заяви Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк»було звільнено від сплати судового збору на підставі п.21 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а ОСОБА_3 була звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 215, 509, 525-527, 530, 612, 625, 638, 640, 1011, 1050, 1054, 1056 ЦК України, ст.ст. 8-14, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», юридична адреса: 04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 27Т, адреса для листування: 02096, м. Київ, Харківське шосе, 49, .

Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом: ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КС 099792, виданий 30.08.2002 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, зареєстрована за адресою: 79019, м.Львів, вул. Рибна, 3/10а.

Суддя Зубачик Н.Б.