АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року м. Чернівці справа № 725/2586/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Герман Я.І.

з участю заявниці ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 червня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Іщенко І.В.),

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Зазначала, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Ноемберян Тавушської області Республіки Вірменія і є громадянкою цієї держави, після укладення шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_8», дошлюбне - «ОСОБА_8».

У 2000 році вона вперше приїхала в Україну. На цей час постійно проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1.

Вона має намір отримати громадянство України за територіальним походженням на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України», оскільки її рідний брат ОСОБА_4 (змінено ім'я з «ОСОБА_4») проживав на території України до 24 серпня 1991 року включно.

Посилаючись на вказані обставини, просила встановити факт постійного проживання її брата ОСОБА_4 на території України з 28 червня 1988 року до 24 серпня 1991 року включно.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 червня 2018 року заяву задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 на території України з 28 червня 1988 року до 24 серпня 1991 року включно.

В апеляційній скарзі Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зазначає, що в апеляційній скарзі неправильно тлумачаться норми матеріального права, не враховано фактичне постійне проживання брата заявниці ОСОБА_4 станом на 24 серпня 1991 року, факт отримання ним паспорта громадянина України.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця є громадянкою Республіки Вірменія, яка тривалий час проживає на території України і має намір набути громадянство України. Суд вважав доведеним, що заявник надала достатньо доказів на підтвердження її родинних відносин з ОСОБА_4 та підтвердила належними доказами факт його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року включно.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, має місце недоведення обставин справи, які суд вважав встановленими, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно з п.п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні заяви слід відмовити в повному обсязі.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону № 2235-ІІІ, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до положень Закону № 2235-ІІІ та зазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Статтею 1 Закону № 2235-ІІІ визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006 року № 588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до пункту 1 статті 8 Закону № 2235-ІІІ особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина 1 статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 статті 1 Закону № 2235-ІІІ).

Відповідно до частин 1-3 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити учасникам справи їхні права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заявниця, звертаючись до суду із заявою, як докази надала акт комісії дільничого комітету ТОВ «ТД Укрвторресурс» від 26 квітня 2018 року про те, що вона проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 4), ксерокопію паспорта громадянина Республіки Вірменії (а.с. 5-7), свідоцтво про народження ОСОБА_6 (а.с.8-9), свідоцтво про укладання шлюбу (а.с.10-11), паспорт громадянина СРСР ОСОБА_4 (а.с.12-13), свідоцтво про зміну імені (а.с.14), паспорт громадянина України ОСОБА_4 (а.с.15), архівну виписку міського архіву від 18 червня 1996 року № 187 (а.с.17), довідку середньої школи № 14 від 08 жовтня 1996 року № 291 (а.с.18), довідку ЖЕД №1 від 09 січня 2018 року (а.с.19).

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, виходив з того, що заявниця підтвердила належними доказами факт постійного проживання її брата ОСОБА_4 на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У порушення указаної норми суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, на які заявниця посилалася на підтвердження постійного проживання її брата на території України станом на 24 серпня1991 року.

Так, суд зазначив, що брат заявниці ОСОБА_4 приїхав у м. Чернівці в 1985 році, проте зареєстрував своє місце проживання у м. Новоселиця Чернівецької області 28 червня 1988 року, за вказаною адресою він проживав до 17 березня 1992 року, після чого 17 квітня 1992 року був зареєстрований в с. Порубне Глибоцького району Чернівецької області, що підтверджується відмітками в паспорті громадянина СРСР серії НОМЕР_1.

Проте зміст відміток у зазначеному паспорті не свідчать про постійне проживання ОСОБА_4 у м. Новоселиці чи в іншому населеному пункті України у період з червня 1988 року по березень 1992 року.

Так, у вказаному паспорті наявна прописка у АДРЕСА_3 у період з 20 листопада 1987 року по 17 березня 1992 року.

Згідно відміток у паспорті ОСОБА_4 був прописаний у м. Новоселиця тимчасово на три місяця у період з 28 червня по 28 вересня 1988 року.

Не є доказом постійного проживання ОСОБА_4 в Україні станом на 24 серпня 1991 рік довідка середньої школи № 14 від 08 жовтня 1996 року № 291 про те, що син брата заявниці ОСОБА_7 навчався в СШ № 14 м. Новоселиця з 1989 по 1994 роки.

Ця інформація не стосується місця постійного проживання ОСОБА_4

Заявниця посилається н те, що її брат був засновником кооперативу у м. Чернівці, статут якого перереєстровувався у лютому 1989 року, про що свідчить архівна виписка № 187 від 18 червня 1996 року з рішення виконкому Чернівецької міської ради №50/3 від 21 лютого 1989 року (а.с.17).

Проте указаний документ не є свідченням конкретного постійного місця проживання ОСОБА_4 на відповідний період.

Довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 з 18 січня 1995 року по 22 квітня 2005 року по вул. АДРЕСА_4 (а.с.19) стосується періоду, який не має правового значення.

На інші достовірні докази, які б підтверджували факт саме постійного безперервного проживання брата заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року, ОСОБА_1 не посилалася й вони у справі відсутні.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на факт отримання ОСОБА_4 паспорта громадянина України саме по собі не є доказом його постійного безперервного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлено також, що заявницею не надано доказів звернення її із заявою про припинення громадянства Республіки Вірменії до компетентних органів, оскільки вона звернулася до суду з указаною заявою, маючи намір набути громадянство України.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області слід стягнути 528 грн 60 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Указаною заінтересованою особою судовий збір помилково сплачено у більшому розмірі -1057 грн 20 коп.

На підставі наведеного та керуючись п.п. 1- 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області 528 (п'ятсот двадцять вісім) гривень 60 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 21 серпня 2018 року.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: І.Н. Лисак

А.І. Владичан