Справа № 755/4850/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Сіренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, заяву представника відповідача ОСОБА_4; ОСОБА_8 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. про визнання заповіту недійсним.

В судовому засіданні 23 травня 2018 року представником відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 було подано заяву про допущені порушення норм ЦПК України, пов'язані з розглядом справи та закриття провадження у справі, в якій останній, зокрема, просив суд: в зв'язку з пропущенням строку розгляду справи, встановленого ст. 157 ЦПК України (в редакції 2005 року) та ст. 210 ЦПК України (в редакції 2018 року), та в зв'язку з неподанням позивачем доказів на підтвердження своїх позовних вимог та витребування доказів у встановлений законом процесуальний строк, - закрити провадження у справі.

В обгрунтування поданої заяви сторона відповідача посилалася на те, що позивач, діючи всупереч вимогам ч. 3 ст. 127 ЦПК України (в редакції 2005 року) замість того, щоб добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, не повідомив суд про те, що в цьому суді 14 листопада 2014 року суддею Дніпровського районного суду м. Києва Гавриловою О.В. було відкрито провадження за № 755/29265/14-ц із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав. Такі дії позивача позбавили суд можливості прийняти законне рішення про відкриття провадження у справі. Невідомо яке рішення було прийнято суддею Дніпровського районного суду м. Києва Гавриловою О.В. по результатам розгляду справи № 755/29265/14-ц від 14 листопада 2014 року. Крім того, позивач, діючи всупереч вимогам ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 119, ч. 1 ст. 131, ч. 1, 2 ст. 133, ч. 1 ст. 134, 137 ЦПК України (в редакції 2005 року) не спромігся у визначні ЦПК України процесуальні строки подати до суду докази в обгрунтування своїх позовних вимог та своєчасно не надав до суду клопотання про витребування доказів судом, виклик свідків, призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвала про відкриття провадження у справі була винесена 21 квітня 2017 року, отже попереднє судове засідання мало бути призначено і проведено до 21 травня 2017 року і саме в цей період часу позивач зобов'язаний був подати до суду всі докази, а також мав право заявити клопотання про забезпечення доказів, про витребування доказів в разі неможливості та складнощів їх надати до суду самостійно, що і передбачено ст. 133 ЦПК України (в редакції 2005 року). Але, позивачем були проігноровані вище зазначені норми закону щодо подання та збирання доказів в процесуальні строки, визначені законом. Отже, процесуальний строк розгляду даної справи закінчився ще 21 червня 2017 року. Позивач у встановлені законом процесуальні строки не надав до суду та не заявив клопотання про забезпечення, витребування доказів, про виклик свідків, про призначення експертизи. В подальшому, позивач жодним чином в своїх клопотаннях, поданих до суду, не обґрунтовував поважність причин пропуску процесуальних строків щодо забезпечення доказів судом. Отже, позивач з пропущенням процесуальних строків втратив і право на вчиненні процесуальних дій, зокрема таких, як подача клопотань про витребування доказів, про виклик свідків, про призначення експертизи. Позивач на протязі всього часу розгляду справи, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду, відкриття провадження у справі, відповідно до діючих норм ЦПК України, як в старій, так і в новій редакції, на протязі 9-ти місяців з дня відкриття провадження у справі, не заявляв жодних письмових клопотань про приєднання доказів та витребування письмових доказів у межах процесуальних строків, визначених законом, і тим самим без будь-яких поважних причин пропустив процесуальні строки щодо подання та витребування доказів у строк, визначений ч. 2 ст. 83 ЦПК України (в редакції 2018 року). Крім того, в зазначених клопотаннях, поданих до суду від 09 лютого 2018 року позивач, в порушенні вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України (в редакції 2018 року) ніяким чином не обгрунтував неможливість подання зазначених клопотань у встановлений законом строк з причин, що не залежали від нього. А тому, суд, відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України (в редакції 2018 року) повинен залишити клопотання позивача від 09 лютого 2018 року без задоволення. З пропущенням процесуальних строків позивач втратив право на вчинення процесуальних дій щодо витребування та надання доказів до суду. Крім того, у даній справі пропущені не тільки процесуальні строки щодо подачі та витребування письмових доказів, але і пропущений процесуальний строк розгляду справи, визначений законом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 проти поданої заяви заперечував з підстав її необґрунтованості.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши мотиви поданої заяви, матеріали справи, приходить до наступного.

30 березня 2017 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою суду від 21 квітня 2017 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Станом на день набрання чинності Законом України №2147-VIII від 03.10.2017 року, розгляд справи по суті не розпочався, у зв'язку з чим, подальший розгляд даної справи здійснюється за правилами, що діють після набрання вказаним Законом чинності, тобто за правилами загального позовного провадження у відповідності до ст. 19 ЦПК України.

Статтею 255 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про закриття провадження у справі є необґрунтованою, оскільки підстави для закриття провадження наведені представником відповідача не кореспондуються з нормами ст. 255 ЦПК України.

З огляду на вищевикладені обставини, судом не вбачається підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_4; ОСОБА_8 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. про визнання заповіту недійсним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 197, 260, 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_4; ОСОБА_8 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текс ухвали складено 24 травня 2018 року.

Суддя: