Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 128/4125/13-ц

провадження № 61-20714св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

стягувач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

боржник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк Ірина Миколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Нікушина В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк І. М. (далі - державний виконавець Заводнюк І. М.) щодо відмови зняти арешт, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»).

Скарга мотивована тим, що він є боржником у зведеному виконавчому провадженні №45717541, яке було відкрито для виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області у справі №128/4125/13-ц про стягнення з нього коштів на користь ПАТ «Альфа-Банк». Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 квітня

2015 року було визначено частку ОСОБА_4 у спільному майні подружжя, а саме: нежитловій будівлі АЗС, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка становить 1/2 частки цього майна. Старшим державним виконавцем Заводнюк І. М. 25 вересня 2015 року на підставі вказаної ухвали суду було описано та арештовано майно згідно акта опису й арешту майна. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року скасовано ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року. У зв'язку з цим підстава накладення арешту на 1/2 частину нерухомого майна відпала.

13 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся з листом-заявою до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з вимогою скасувати акт опису й арешту майна від 25 вересня 2015 року. Однак 05 липня 2016 року отримав відмову вчинити таку дію, з посиланням на те, що ДВС не отримувала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року. ОСОБА_4 вважає таку відмову протиправною, адже державний виконавець має діяти в межах своїх повноважень та на підставі закону, який визначає, що виконанню підлягають, в тому числі ухвали суду відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», а якщо ухвала скасована, то відповідно і акти державного виконавця, які вчинені на підставі таких ухвал, підлягають скасуванню.

У зв'язку з викладеним просив визнати бездіяльність щодо невжиття заходів для зняття арешту старшого державного виконавця Заводнюк І. М. неправомірною та зняти арешт з майна, яке описано й арештовано згідно акта опису й арешту майна від 25 вересня 2015 року.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня

2016 року скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Заводнюк І. М. стосовно невжиття заходів для зняття арешту з майна, яке описано й арештовано згідно акту опису й арешту майна від 25 вересня

2015 року (зведене виконавче провадження № 45717541).

Знятоарешт з майна, яке описано й арештовано згідно акту опису й арешту майна від 25вересня 2015 року (зведене виконавче провадження

№ 45717541), а саме: 1/2 частини нежитлових приміщень АЗС, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 8,7 кв. м: 1/2 блокпунктів в кількості трьох одиниць (літ. Б,В, Г), колонки паливороздавальної«Геркон» О-КЕД-50-0,25-ТУ У29,1-1-2001,виробленої в Україні, дата виробництва 2014 року

№ 707; колонки паливороздавальної«Геркон» О-КЕД-50-0,25-ТУ

У29Д-1-2001,виробленої в Україні, дата виробництва 2014 року

№ 706.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки ухвалу суду першої інстанції від 14 квітня 2015 року, якою було визначено частку боржника у спільному майні подружжя, та на підставі якої старшим державним виконавцем описано та арештоване майно у зведеному виконавчому провадженні, скасована, то бездіяльність старшого державного виконавця щодо невжиття заходів для зняття арешту з вказаного майна є неправомірною.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року апеляційні скарги відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано.

Узадоволенні скарги ОСОБА_4на дії державного виконавця Заводнюк І. М. щодо відмови зняти арешт відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що дії старшого державного виконавця Заводнюк І. М. відповідали вимогам законодавства, оскільки у випадку незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів боржника може бути знятий лише за рішенням суду. Отже в даному випадку відсутня бездіяльність старшого державного виконавця щодо невжиття заходів для зняття арешту з майна, а ОСОБА_4 вправі звернутися до суду з відповідною вимогою.

У касаційній скарзі, поданій 22 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки скасовуючи законну і обгрунтовану ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд захищає інтереси ПАТ «Альфа-Банк» та всупереч рівності прав сторін наводить аргументи, які не стосуються предмета дослідження. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що необхідно звернутися із заявою до суду про зняття арешту із вказаного нерухомого майна, при цьому ігноруючи вже подану ним заяву про зняття арешту.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що на підставі виконавчого листа № 128/2004/14, виданого 10 червня 2014 року Вінницьким районним судом Вінницької області щодостягнення з ОСОБА_4 та ТОВ «Приват-Петрол» на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за договором №23-ОКЛ/12 від 29 серпня

2012 року про надання кредиту у формі овердрафт в сумі 1 676 151,64 грн та про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судового збору в сумі 3 654,00 грн, державним виконавцем органу державної виконавчої служби Вінницького управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44446966 від 22 серпня 2014 року (а. с.28).

На підставі виконавчого листа №128/4125/13-ц, виданого 10 червня 2014 року Вінницьким районним судом Вінницької області щодо стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ «Приват-Петрол» на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за договором №23-ОКЛ/12 від 29 серпня 2012 року про надання кредиту у формі овердрафт в сумі 5 012 499,90 грн та про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ «Приват-Петрол» на користь ПАТ «Альфа-Банк» судових витрат в сумі 3441,00 грн головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43690411 від 13 червня 2014 року (а. с.27).

01 грудня 2014 року старшим державним виконавцем Заводнюк І. М. винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, згідно якої об'єднано виконавче провадження

№ 43690411 та виконавче провадження № 44446966 про стягнення коштів з ОСОБА_4 у зведене виконавче провадження № 45717541, яке веде відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

(а. с. 26).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 квітня

2015 року подання відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Вінницькій області про визначення часток у спільному майні подружжя задоволено та визначено, що частка

ОСОБА_4 у спільному майні подружжя, а саме: нежитлової будівлі АЗС, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 3-4).

25 вересня 2015 року старшим державним виконавцем Заводнюк І. М. в ході виконання зведеного виконавчого провадження було здійснено опис та арешт майна боржника, а саме 1/2 нежитлових приміщень АЗС, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 8,7 кв. м: 1/2 блокпунктів в кількості трьох одиниць

(літ. Б,В,Г), колонка паливороздавальна «Геркон» О-КЕД-50-0,25-ТУ

У29,1-1-2001, вироблена в Україні, дата виробництва 2014 року

№ 707; колонка паливороздавальна «Геркон» О-КЕД-50-0,25-ТУ

У29Д-1-2001, вироблена в Україні, дата виробництва 2014 року

№ 706 (а. с. 5).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції(а. с. 6-7).

13 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області із заявою про скасування акта опису та арешту майна від 25 вересня 2015 року (а. с. 8).

Листом від 29 червня 2016 року № 4812/02.2-27/2 ОСОБА_4 було відмовлено у скасуванні акта опису та арешту майна від 25 вересня 2015 року, оскільки судове рішення про зняття арешту з майна боржника на адресу відділу не надходило та відсутні правові підстави щодо зняття арешту з нерухомого майна та скасування акта опису та арешту майна від 25 вересня 2015 року (а. с. 9).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом статті 387 ЦПК України 2004 року за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Положеннями статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно) (далі - Закон № 606-XIV) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закон № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 60 Закону № 606-XIV визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна, зокрема у частині п'ятій вказано, що у випадку незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

З урахуванням вказаних норм законодавства державний виконавець у незавершеному виконавчому провадженні може зняти арешт з майна або коштів лише на підставі судового рішення.

Проте як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи,

ОСОБА_4, звертаючись до старшого державного виконавця

Заводнюк І. М. із завою про зняття арешту, не надав їй копії судового рішення, яким цей арешт було знято, оскільки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року, на яку він посилався це питання не вирішувалось, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відсутня бездіяльність державного виконавця стосовно невжиття заходів щодо зняття арешту з майна.

Отже суд апеляційної інстанції, належним чином дослідивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що дії старшого державного виконавця Заводнюк І. М. здійснювались з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик