Постанова

Іменем України

15 травня 2018 року

м. Київ

справа № 756/15242/16-ц

провадження № 61-11420св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Енергобанк»,

відповідач -ОСОБА_4,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_5,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року у складі судді Титова М. Ю. та на рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у складі колегії суддів Соколової В. В., Немировської О. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ПАТ «Енергобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір №00-036600-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA(далі - Договір) з розміром кредитного ліміту 100 000 грн. Додатковою угодою від 10 грудня 2013 року розмір кредитного ліміту було збільшено до 150 000 грн.

Вказує, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконувала не належним чином, у зв'язку з чим станом на 14 листопада 2016 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 423 922,31 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року позов ПАТ «Енергобанк» задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Енергобанк» 423 922,31 грн заборгованості за кредитним договором та 6358,83 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з неналежним виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору у неї утворилася заборгованість, яка відповідно до статей 526, 553, 554, 1049 ЦК України підлягає стягненню.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року в частині стягнення штрафних санкцій скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Енергобанк».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Енергобанк» борг у розмірі 147 799,25 грн, проценти у розмірі 92 917,43 грн, штраф за прострочення кредиту 158 111,16 грн, штраф у фіксованій сумі 2100,00 грн, що разом складає 400 927,84 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором, проте, безпідставно не врахував заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності.

Апеляційний суд вказує, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. В межах цього строку розмір штрафу за прострочення кредиту становить 158 111,16 грн, штраф у фіксованій сумі становить 2100,00 грн, які і підлягають стягненню на користь позивача. Штрафні санкції нараховані поза межами цього строку, стягненню не підлягають у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого просив представник відповідача.

13 листопада 2017 року представник ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно не застосували загальну позовну давність до основної вимоги, оскільки погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, а тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, який для банку настав з 21 грудня 2012 року, а даний позов подано 24 листопада 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку.

Представник ОСОБА_4 вказує, що суд апеляційної інстанції хоч і визнав доводи відповідача в частині застосування строків спеціальної позовної давності для стягнення неустойки обґрунтованими, однак стягнув з відповідача штраф в сумі, визначеній без наведення мотивів його розрахунку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідних положеннь» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (поданні) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 лютого 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи адвоката ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 16 листопада 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA. Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_4 кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в межах кредитного ліміту у розмірі 100 000 грн, а вона зобов'язалася повернути суму кредиту на умовах, у строк та в порядку, визначеним цим договором.

Відповідно до пункту 2.6. кредитного договору строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку позичальника відсутні прострочена заборгованість за кредитом або обслуговуванню карткового рахунку та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах.

Додатковою угодою №1 до кредитного договору від 10 грудня 2013 року, укладеною між сторонами, збільшено розмір кредитного ліміту до 150 000 грн.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконувала не належним чином, у зв'язку з чим станом на 14 листопада 2016 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 423 922,31 грн з яких: 147 799,25 грн заборгованість за кредитом, 180 055,63 грн заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 3150,00 грн заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (фіксована сума), 92 917,43 грн заборгованість за процентами.

Зміст частини першої статті 1054, частини першої статті 1055 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

За умовами частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законодавством встановлена спеціальна позовна давність та відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14 щодо договору користування платіжною карткою. Як зазначено у цій постанові Верховного Суду України, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Перебіг строку позовної давності за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

В пункті 5.2 кредитного договору зазначено, що проценти за користування кредитом (в тому числі простроченим кредитом) нараховуються на фактичну суму наданого кредиту (в тому числі простроченого кредиту) і за фактичний час користування таким кредитом протягом всього розрахункового циклу, включаючи день надання та виключаючи день повернення зазначених коштів. Нараховані проценти щомісячно списуються із карткового рахунку.

Пунктом 5.4 кредитного договору передбачено, що відповідач зобов'язаний не пізніше останнього банківського дня строку дії платіжного періоду та за умови, що сума мінімального платежу перевищує розмір пільгової частини мінімального платежу, а також в інших випадках, передбачених правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в звіті-рахунку.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості убачається, що ОСОБА_4 здійснила останній платіж на погашення заборгованості 21 січня 2015 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ «Енергобанк» 17 вересня 2016 року надіслав ОСОБА_4 повідомлення - вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором у повному обсязі упродовж семиденного строку з моменту отримання даної вимоги. Вказану вимогу відповідач отримала 04 жовтня 2016 року, проте у встановлений строк її не виконала, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з даним позовом 24 листопада 2016 року.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що позовна заява подана ПАТ «Енергобанк» в межах трирічного строку позовної давності.

Мотиви касаційної скарги представника відповідача зводяться до того, що наданий позивачем розрахунок містить недостовірні відомості відносно розміру наданих кредитних коштів і нарахованих процентів. Вказаний розрахунок був предметом дослідження у суді апеляційної інстанції і висновки щодо цього, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафних санкцій, апеляційний суд зазначив, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, містить нарахування штрафних санкцій за період з 28 липня 2014 року по 31 листопада 2016 року, з урахуванням того, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (частина друга статті 258 ЦК України), в межах цього строку розмір штрафу за прострочення кредиту становить 158 111,16 грн, штраф у фіксованій сумі становить 2100 грн, які і підлягають стягненню на користь позивача. Штрафні санкції, нараховані за межами цього строку, стягненню не підлягають у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд обґрунтовано зменшив розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, застосувавши при його визначенні спеціальну позовну давність в один рік.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень суду першої інстанції та апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат