РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 369/7696/16-ц

пр. № 2/759/1098/18

09 липня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі стового засідання Шелудько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріального шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП).

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.01.2015 р. в м. Києві по пр. Перемоги, 59 сталася ДТП за участю автомобіля «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Постановою Солом»янського районного суду м. Києва від 12.02.2015 р. у вчиненні ДТП визнанно винним ОСОБА_2 та притягнено його до адміністративної відповідальності. На момент вчинення ДТП автомобіль «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 є забезпеченим транспортним засобом ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ3778076, а автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано у ПАТ « СГ «ТАС» відповідно до договору добровільного страхування № А391265 від 20.06.2014 р.

На підставі заяви страхувальника, позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 82453,34 грн.

Позивачем до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» було направлено претензію про відшкодування шкоди, пов»язаної зі здійсненням страхового відшкодування, на суму 49490,00 грн., та останнім було частково відшкодовано збитки в межах встановленого Полісом ліміту в розмірі 49490,00 грн. Отже до позивача перейшло право зворотної вимоги - регресу до відповідача, як до особи, яка спричинила ДТП і є відповідальною за відшкодування заподіяних збитків на суму 32453,34 грн.

На підставі наведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позові.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2016 року по цій справі було відкрито провадження, проте відповідно до довідки з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м.Києві останнє відоме місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, що не відноситься до території Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Таким чином, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.11.2016 року справу за позовом ПТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального шкоди, завданої в результаті ДТП було направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва.

Згідно автоматизованої системи документо обігу вказану справу передано в провадження судді Миколаєць І.Ю.

Ухвалою від 10.04.2018 р. справу прийнято в провадження судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. та призначено її до розгляду у відкрите судове засідання.

Представник позивача Дорошенко О.С. подав до суду заяви в яких просить розглядати справу за відсутності представника позивача (а.с. 84, 90, 92).

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами та ухвалити по справі відповідно до ст. 280 ЦПК України заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.01.2015 р. в м. Києві по пр. Перемоги, 59 сталася ДТП за участю автомобіля «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 (а.с. 19-20). Постановою Солом»янського районного суду м. Києва від 12.02.2015 р. у вчиненні ДТП визнанно винним ОСОБА_2 та притягнено його до адміністративної відповідальності (а.с. 23).

На момент вчинення ДТП автомобіль «Сітроен» д.н.з. НОМЕР_1 згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ3778076 було застраховано у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» (а.с. 22).

Автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано у ПАТ « СГ «ТАС» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № А391265 від 20.06.2014 р. (а.с. 11-18).

На підставі заяви про настання події від 27.01.2015 р. (а.с. 24-27), калькуляції до рахунку № 30 від 02.02.2015 р. (а.с. 39-40), був складений страховий акт № 2310В/01/2015 від 06.02.2015 р. згідно якого сума страхового відшкодування становить 82453,34 грн. (а.с. 28, 29).

Позивачем було сплачено страхове відшкодування на підставі рахунку № 30 від 02.02.2015 р. у розмірі 82453,34 грн. (а.с. 41). Таким чином, Позивач виконав свої зобов»язання перед страхувальником згідно з умовами Договору страхування у повному обсязі.

Відповідно до СТ. 81ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику,застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також норми Закону України «Про страхування» не містять положень, які б зобов'язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням лише автотоварознавчої експертизи (дослідження), проведеної оцінювачем чи суб'єктом оціночної діяльності та на підставі лише звіту про оцінку колісного транспортного засобу. При цьому, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є безпосередньо рахунок № 30 від 02.02.2015 р. на суму 82453,34 грн. (а.с. 41).

Таким чином Позивачем належним чином обгрунтовано та визначено розмір суми страхового відшкодування.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхові відшкодування, має до особи. відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором страхування № А 391265, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати, а саме в межах вартості відновлювального ремонту автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 82453,34 грн. Тобто у даному випадку, страхувальник передав свої права страховику на підставі договору -відбулась заміна осіб у вже наявному зобов»язанні.

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як зазначає позивач, ним до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» було направлено претензію про відшкодування шкоди, пов»язаної зі здійсненням страхового відшкодування, на суму 4490,00 грн. Згідно полісу обова»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ3778076 було частково відшкодувано збитки на суму 49490,00 грн., в межах встановленого Полісом ліміту.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, (ПрАТ «АСК «ІНГО Україна») на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засаду з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. До такого висновку у своїй Постанові дійшов Верховний Суд України у справі № 910/32969/15 від 22 березня 2017 року.

Отже, ОСОБА_2 повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме 32453,34 грн., як особа винна у ДТП.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відмовити у задоволенні витрат на авто товарознавче дослідження - це є звичайними витратами страховика.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 993,1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 25, 27 Закону України «Про страхування», ст. 29 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_3, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, р/р 2586 в Столичній філії ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 380269) в порядку регрессу матеріальні збитки в розмірі 32453,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_3) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, р/р 2586 в Столичній філії ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 380269) судовий збір у розмірі 1387,00 грн.

Заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання позивачем в загальному порядку апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через суд першої інстанції.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць