29.05.2018 ЄУН № 337/153/18
Провадження № 2/337/544/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі головуючого : судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря : Гальцевої К.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ПАТ «Інститут титану», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

17 січня 2018 року позивач ОСОБА_1, (місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України ( 01008 м.Київ вул. Михайла Грушевського буд.12/2 , ідентенф. юр.особи 37508596), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ПАТ «Інститут титану», ( 69035, м.Запоріжжя, пр. Соборний 180, ідентиф. код юридичної особи 00201081, в якому просить поновити його на роботі на посаді виконуючого обовязки генерального директора публічного акціонерного товариства «Інститут титану» стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2017 року до дня постановлення рішення суду, стягнути з відповідача на його користь 25000 грн.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.01.2018 року зазначена позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову.

25.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою позовною заявою, яка відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України.

Ухвалою суду від 25.01. 2018 року відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні 26.02.2018 року об 08-30 год без виклику сторін за наявними матеріалами у справі, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше та визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

19.02. 2018 року відповідачем наданий відзив на позов.

22.02.2018 року позивач надав суду відповідь на відзив.

26.02.2018 року у судове засідання сторони зявилися за власною ініціативою та заявили клопотання щодо розгляду справи за їх участі, судове засідання відкладено з причин відсутності документів на підтвердження повноважень позивача.

01.03.2018 року позивач подав уточнення до позовної заяви.

12.03.2018 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь.

12.04.2018 року від відповідача надійшли пояснення.

У судовому засіданні вислухані пояснення учасників процесу, за клопотанням позивача оголошено перерву.

26.04.2018 року від позивача до суду надійшли клопотання про залучення в якості співвідповідача ПАТ «Інститут титану» та заява про уточнення позовній вимог, в якій він просить стягнути з ПАТ «Інститут титану» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.12.2017 року по 29.05.2018 року у сумі 88171,64 грн., та стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на його користь 25000 грн. моральної шкоди. До клопотання надане підтвердження що відправки зазначених процесуальних документів відповідачеві - Міністерству економічного розвитку і торгівлі України

У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлене клопотання підтримав, просить його задовольнити, посилаючись на те, що необхідність залучення співвідповідача по справі виникла під час розгляду справи, а саме у судовому засіданні після пояснень відповідача та третьої особи, йому стало відомо, що заробітна плата сплачується з фондів заробітної плати ПАТ «Інститут титану».

Представник відповідача за заявленим клопотанням не заперечує, вважає його незаконним та необґрунтованим.

Представник третьої особи ПАТ «Інститут титану» проти залучення ПАТ «Інститут титану в якості співвідповідача категорично , посилаючись на те, що позивач перебував на посаді генерального директора та виконуючого обовязки генерального директора третьої особи, до його компетенції належали обовязки щодо організації діяльності підприємства, його фінансування, ведення обліку та складання звітності, підготовка фінансової річної звітності товариства, визначення структури ПАТ та затвердження штатного розпису, тобто до подання позову позивачеві було достеменно відомо про нарахування йому заробітної плати з фонду заробітної плати ПАТ «Інститут титану», таким чином позивачем не доведено, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення ПАТ «Інститут титану» як співвідповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання має право залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, під час розгляду справи у порядку спрощеного провадження можлива лише у виняткових випадках, а саме позивач повинен довести суду та учасникам процесу поза розумним сумнівом , що він знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Однак позивачем та його представником взагалі навіть не наведено не тільки про наявність такої підстави взагалі та те що він не знав та не міг знати про підстави залучення такого відповідача.

Так, зі змісту хвали суду від 18 січня 2018 року , якого позов ОСОБА_5 в редакції від17.01.2018 року, вбачається, що постановляючи ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, зазначаючи причини невідповідності позову вимогам ст. 175 ЦК України суд звернув увагу позивача на те, що як вбачається з предявленого позову та доданих до нього документі, зокрема п.3 укладеного між сторонами контракту вбачається, що заробітна плата нараховується позивачеві саме за рахунок частки доходу, одержаного Підприємством, ким є ПАТ «Інститут титану» , однак позивачем взагалі ПАТ «Інститут титану» не залучений до участі у справі як учасник справи. На виконання ухвали суду позивачем та його представником було вирішено залучити ПАТ «Інститут титану» в якості третьої особи.

У судовому засіданні саме під час зясування питання щодо з яких саме фондів здійснюється нарахування заробітної плати та виплата заробітної плати позивачеві, позивач вирішив ініціювати клопотання про залучення в якості співвідповідача ПАТ «Інститут титану», хоча обіймаючи на зазначеному підприємстві посаду генерального директора та виконуючого обовязки генерального директора ПАТ «Інститут титану» , до компетенції якого належали обовязки щодо організації діяльності підприємства, його фінансування, ведення обліку та складання звітності, підготовка фінансової річної звітності товариства, визначення структури ПАТ та затвердження штатного розпису, суд вважає, що до подання зазначеного позову позивачеві було достеменно відомо про нарахування та виплату йому заробітної плати саме з фонду заробітної плати ПАТ «Інститут титану».

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено суду що до початку розгляду судом справи по суті, він не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача, яким є ПАТ «Інститут Титану».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «ОСОБА_5 проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Вислухавши думку часників процесу, розглянувши матеріали цивільного провадження, суд приходить до висновку те що заявлене клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Також суд вважає, що відмова у задоволенні зазначеного клопотання не обмежує права позивача на доступ до суду, оскільки він має право звернутися в окремому провадження з позовними вимогами щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме до ПАТ «Інститут Титан», у разі наявності між спору та відсутності засобів позасудового врегулювання спору, без сплати судового збору, та без застосування строків позовної давності.

Керуючись ч. 1 ст. 51, 260-261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача про залучення в якості співвідповідача ПАТ «Інститут титану» по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ПАТ «Інститут титану», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Салтан Л.Г.