Номер провадження: 22-ц/785/1303/18
Номер справи місцевого суду: 496/968/16-ц
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: представника позивача ПАТ «Укргазбанк» - Бондар Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2016 року ПАТ «Укргазбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №72-08/П, відповідно до якого останній одержав кредит в сумі 40 000 доларів США, строком до 19 березня 2028 року зі сплатою 13,3 % річних. В свою чергу, ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит у встановлений термін та сплатити нараховані по ньому відсотки.
З метою забезпечення повернення вказаного кредиту, цього ж дня, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
Проте, позичальник протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов вищезазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 08 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 19 744,62 доларів США та 7 849,25 гривень, яка до теперішнього часу не погашена.
На підставі вказаного банк звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.
Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву не визнав, подав заперечення на позов і просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. У день судового засідання від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із прибуттям його представника до Малиновського районного війського комісаріату м.Одеси, однак належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин ним надано не було. Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №72-08/П, відповідно до якого останній одержав кредит в сумі 40 000 доларів США, строком до 19 березня 2028 року зі сплатою 13,3 % річних (а.с. 13-17).
Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.
З метою забезпечення повернення вказаного кредиту, цього ж дня, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.19-24).
Встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, однак відповідач всупереч умовам кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.
Згідно п. 5.1. кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов`язань, банк має право відмовитися від виконання своїх зобов`язань та/або розірвати цей договір, при цьому позичальник зобов`язаний відшкодувати банку збитки в розмірі неповерненої суми кредиту, процентів за користування кредитом та витрат, понесених банком за цим договором, а також повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки, понесені банком за цим договором.
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором №72-08/П від 20.03.2008р. вбачається, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі повертав кредитні кошти та сплачував передбачені зазначеним вище кредитним договором платежі, що призвело до виникнення перед банком заборгованості у розмірі 19 744,62 доларів США та 7 849,25 гривень, з яких: 18 465,64 доларів США заборгованість по кредиту строкова; 262,33 доларів США поточна заборгованість за процентами; 1 016,65 доларів США прострочена заборгованість за процентами; 7 849,25 гривень заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів (а.с. 5-8).
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Як визначено ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 щодо пропуску строку позовної давності спростовуються наступним.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що банк вже скористався своїм правом на дострокове повернення боргу надавши до Київського районного суду м.Одеси позов, не приймається судовою колегією до уваги, оскільки ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14.11.2013 року позовну заяву залишено без розгляду, що відповідно до ст. 265 ЦК України не свідчить про переривання та/або зупинення перебігу строку позовної давності.
Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості, що наданий банком та не спростований відповідачем, останній платіж ОСОБА_2 було внесено 10 листопада 2014 року, що свідчить про визнання ним свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів. З позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду 25 березня 2016 року, тобто без пропуску строку позовної давності.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання банком письмово підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторона в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).
Так, 20.03.2008р. між сторонами було укладено кредитний договір №72-08/П, також Додатком №1 до кредитного договору передбачено тарифи і умови надання кредиту.
До зазначеного договору було розроблено графік погашення кредиту, в якому зазначено орієнтовну сукупну вартість кредиту, що складається із заборгованості за кредитом, процентами, винагородою та комісією.
Судом першої інстанції встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг дієздатності , а волевиявлення було вільним, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконував їх, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки платежів, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань.
Таким чином вищенаведеним скасовуються доводи ОСОБА_2 про відсутність у нього інформації щодо сукупної вартості кредиту, розрахунку реальної відсоткової ставки за кредитом та графіку платежів, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів».
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV (3477-15) від 23.02.2006р., суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28.10.2010 р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 07 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік