06.08.2018 Єдиний унікальний номер 205/7020/17
Справа №2/205/1077/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Сербена О.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 25 жовтня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 квітня 2017 року об 00-15 год. на перехресті вул.. січових Стрільців та пр.. Дмитра Яворницького у м. Дніпрі, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Хонда» д/н НОМЕР_1, проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3. «ґ» ПДР України, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «Субару», д/н НОМЕР_2, який рухався на зелений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП автомобілям завдано механічних ушкоджень.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП, але провадження закрито, у зв'язку із пропущенням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» поліс серії АЕ № 9873778.

14 серпня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» відшкодовано позивачу матеріальні збитки в сумі 39 489,68 грн., згідно полісу поліс серії АЕ № 9873778.

Згідно акту виконаних робіт № 00000037 від 29 вересня 2017 року виданого ФОП ОСОБА_6, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Субару», д/н НОМЕР_2, що належить позивачу, складає 199 156,50 грн. Також, позивач скористався послугами експерта авто товарознавця дроздова Ю.В., сума витрат яких склала 1 600,00 грн. Отже, загальна сума спричинених збитків позивачу становить 200 756,50 грн., а за вирахуванням сплаченого страхового відшкодування складає (200 756,50 грн. - 39 489,68 грн.) 161 266,82 грн.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову позивач просить суд, стягнути ОСОБА_4 на свою користь матеріальні збитки в розмірі 161 266,82 грн., моральну шкоду в сумі 8 000,00 грн. та судові витрати.

Позивач в особі свого представника за довіреністю - ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в особі свого представника за договором адвоката ОСОБА_2 , в судовому засіданні проти вимог позову заперечував у повному обсязі. У задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», в особі свого законного представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст рішення виготовлений 15 серпня 2018 року.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного договору страхування, на вимогу відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 квітня 2017 року приблизно об 00-15 год. ОСОБА_4 на перехресті вул.. січових Стрільців та пр.. Дмитра Яворницького у м. Дніпрі, керуючи автомобілем «Хонда», д/н НОМЕР_1, проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3. «ґ» Правил дорожнього руху України, внаслідок чого зіткнувся із автомобілем «Субару», д/н НОМЕР_2, який рухався на зелений сигнал світлофору, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с.11). В результаті зіткнення транспортні засоби було пошкоджено.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП, але провадження закрито у зв'язку із спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.11-12).

У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновку експертного дослідження із визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 2406/17/17 від 15.06.2017 року матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Subaru Legasy», д/н НОМЕР_2 в результаті його пошкодження складає 260 156,02 грн. (а.с.20-30).

Позивачем за власний рахунок здійснено відновлювальний ремонт автомобіля «Subaru Legasy», д/н НОМЕР_2, про що свідчить акт виконаних робіт (а.с.116-117) та квитанції про оплату наданих послуг на загальну суму 199 156,00 грн. (а.с.118-119).

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», про що свідчить поліс АЕ № 9873778 (а.с.15-17), на підставі якого позивачу виплачено страхове відшкодування в сумі 39 489,68 грн. (а.с.57).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

За ст.. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи,визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана у тому числі й із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Оскільки, обов'язок відповідача ОСОБА_4, перед позивачем по відшкодуванню шкоди завданої внаслідок ДТП, забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник, в свою чергу, зобов'язався сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування", у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування.

За п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У відповідності до ст..1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, як вбачається із п. 4 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" ( із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, враховуючи вищевикладене, із ОСОБА_4 як з винної особи, належить стягнути на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди в сумі 156 666,32 грн., яка вирахована наступним чином: 199 156,00 грн. (загальна вартість відновлювального ремонту) - 39 489,68 грн. (сплачене страхове відшкодування).

Суд зауважує, що вимоги позивача про стягнення витрат на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1 600,00 грн., не підлягають задоволенню в цій частині, так як позивачем не надано достатніх, достовірних та належних доказів їх сплати, а надана копія квитанції (а.с.19) не може бути прийнята судом як належний доказ.

Згідно ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 8 000 грн. суд виходить із наступного.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.021995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Визначаючи розмір відшкодування суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості та вважає доведеним позивачем розмір моральної шкоди в сумі 2 000,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Згідно із ст..263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, законними та такими, що підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою майнової шкоди суму у розмірі 159 666 грн. 32 коп. та 2000 грн.00 коп. у відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги належать до часткового задоволення, від оплати судових витрат сторони не звільнені, тому із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 2 230 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 22, 23, 979-999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 263-264, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою майнової шкоди суму у розмірі 159 666 грн. 32 коп. (сто п'ятдесят дев'ять тисяч шістсот шістдесят шість грн. 32 коп.) та 2000 грн.00 коп. (дві тисячі грн..00 коп.) у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 2230 грн. (дві тисячі двісті тридцять грн..)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя В.С. Шавула