справа №622/529/18
провадження №2/619/1762/18
19 листопада 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.
за участю секретаря судового засідання - Мєщан І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дергачі
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Золочівського району Харківської області «про визнання права власності на земельну частку (пай)», де в третій особі є ТОВ «Карат-Агро»,
До суду із позовом звернувся позивач ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Золочівського району Харківської області «про визнання права власності на земельну частку (пай)», де в третій особі є ТОВ «Карат-Агро». Із матеріалів позовної заяви вбачається, що 17 червня 2006 року померла ОСОБА_3, мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ВЛ №081733 від 20.06.2006 року. На день своєї смерті вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_2 сільської ради №02-16/122 від 27.04.2017 року.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Отже, стаття 1268 Цивільного кодексу України вказує на право спадкоємців за заповітом чи за законом прийняти або відмовитись від прийняття спадщини, в той же час спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, і що прийняв спадщину, якщо протягом строку (6 місяців з дня смерті спадкодавця), встановленого ст.. 1270 ЦКУ. він не заявив про відмову від неї
На час смерті матері позивач постійно проживала разом із матірю і від спадщини не відмовлялася, тож вважається, що спадщину прийняла фактично. Факт спільного проживання підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_2 сільської ради №02-16/122від 27.04.2017 року, копія якої наявна у справі.
Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ,як матері та дочки підтверджується свідоцтвом про народження ІУ-ВЛ №294491, виданим ОСОБА_2 сільрадою Золочіського району Харківської області від 18.10.1986 року.
При цьому, з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом позивач звернулася до Золочівської державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 06.11.2018 року відмовила мені у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема на земельну частку пай, майнові права власності на яку належать ОСОБА_5, т.я. не доведено право власності спадкодавця на вказане майно.
24.11.1997 року ОСОБА_3 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР №0075736. Отримати державний акт на право власності на земельну ділянку вона за життя не встигла, оскільки при невідомих обставинах вищевказаний сертифікат було втрачено. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті матері, але через відсутність правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) не має змоги встановити та підтвердити своє право на земельну частку (пай).
Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.
Тому позивач просить визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом першої черги, що належала ОСОБА_5 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР №0075736, розміром 6,21 в умовних кадастрових гектарах.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не зявилися, сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, просили розглядати справу за їх відсутності, тому суд розглядає справу у відсутності позивача та її представника, на тих доказах,які надані до судового засідання.
В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Золочівського району Харківської області не зявився, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, тому суд вважає його неявку з неповажної причини, розглядає справу у заочному порядку на тих доказах, які є у матеріалах справи.
В судове засідання представник третьої особи ТОВ «Карат-Агро» не зявився, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, тому суд вважає його неявку з неповажної причини, розглядає справу у заочному порядку на тих доказах, які є у матеріалах справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
17 червня 2006 року померла ОСОБА_3, мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ВЛ №081733 від 20.06.2006 року. На день своєї смерті вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_2 сільської ради №02-16/122 від 27.04.2017 року.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Отже, стаття 1268 Цивільного кодексу України вказує на право спадкоємців за заповітом чи за законом прийняти або відмовитись від прийняття спадщини, в той же час спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, і що прийняв спадщину, якщо протягом строку (6 місяців з дня смерті спадкодавця), встановленого ст. 1270 ЦКУ. він не заявив про відмову від неї.
На час смерті матері позивач постійно проживала разом із матірю і від спадщини не відмовлялася, тож вважається, що спадщину прийняла фактично. Факт спільного проживання підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_2 сільської ради №02-16/122від 27.04.2017 року, копія якої наявна у справі.
Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як матері та дочки підтверджується свідоцтвом про народження ІУ-ВЛ №294491, виданим ОСОБА_2 сільрадою Золочіського району харківської області від 18.10.1986 року.
При цьому, з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом позивач звернулася до Золочівської державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 06.11.2018 року відмовила мені у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема на земельну частку пай, майнові права власності на яку належать ОСОБА_5, т.я. не доведено право власності спадкодавця на вказане майно.
24.11.1997 року ОСОБА_3 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР №0075736. Отримати державний акт на право власності на земельну ділянку вона за життя не встигла, оскільки при невідомих обставинах вищевказаний сертифікат було втрачено. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті матері, але через відсутність правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) не має змоги встановити та підтвердити своє право на земельну частку (пай).
Про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) позивач зробила оголошення у місцевій газеті «ЗОРЯ» №57-58 від 22.07.2017 року. З часу публікації в друкованому виданні до теперішнього часу можливий держатель сертифікату на право на земельну частку (пай) не обявився.
Згідно із ч. 1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.
Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.
Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до ст. З Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних - часток (паїв)» Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому ^ можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Враховуючи той факт, що спадкодавець, як колишній член КСП - була власником вищевказаного сертифікату на земельну частку (пай), який підтверджує її право власності на майнові права на земельну частку (пай) і даний факт юридично підтверджений вищевказаним сертифікатом, і ніде, і ніким не оскаржувався, то позивач, як її спадкоємець за законом, набуває в порядку спадкування право власності на майнові права на земельну частку (пай).
Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на f місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Таким чином, ОСОБА_3, як власник сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ХР №0075736, мала право на земельну частку (пай) у розмірі 6,21 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП «Іскра». Але своє право на виділення цієї земельної частки (паю) в натурі та отримання документів про право власності на земельну ділянку вона за життя не реалізувала.
Оскільки позивач прийняла спадщину після смерті своє матері фактично, то право на земельну частку (пай) у розмірі 6,21 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката серія ХР №0075736, належить їй.
Однак, не маючи оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай), вона не має змоги підтвердити своє право на земельну частку (пай) в позасудовому порядку, що у свою чергу перешкоджає реалізації права на виділення земельної ділянки в натурі. Тому вона змушена звернутися до суду.
За положеннями ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.
Згідно листа Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 04.04.2018 року №21/142-18 , земельна частка (пай), що належала моїй матері згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР №0075736, на даний час нікому іншому не розподілена, відумерлою спадщиною не визнана, і відповідно до протоколу жеребкування та проекту землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) КСП «Іскра» - це земельна ділянка №200 загальною площею 5,85 га у контурі №49.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської (селищної), міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання її власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається в договорі оренди земельної ділянки.
Таким чином, наявність договору оренди земельної частки (паю), що належала померлій і була віднесена рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 08.07.2016 року до невитребуваних земельних часток, із ТОВ «Карат-Агро», не є перешкодою для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) у порядку спадкування.
Крім того, на час смерті спадкодавця 17.06.2006 року разом із нею був зареєстрований син ОСОБА_6, про що зазначено у довідці виконкому ОСОБА_2 сільської ради №02-16/1122 від 27.04.2017 року. Але 05.02.2018 року ОСОБА_6, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ №635243 від 12.04.2018 року, спадок після смерті матері не прийняв. Інших спадкоємців у померлої нема.
Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.
Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому, частиною 1 статті 1267 ЦК України визначено рівність часток у спадщині кожного із спадкоємців за законом.
За статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ч. 1 ст. 1269 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно ч. 1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті
За змістом ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 № 7, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Відповідно п. 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 - спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Згідно абз. 18 п. 3.5. Листа ВССУ, у деяких випадках при розгляді цивільних справ про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування суди неправильно встановлюють зміст правовідносин, що виникають, та застосовують до спірних правовідносин норми, що регулюють право власності на земельні ділянки, та не беруть до уваги, що право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства.
З огляду на зазначене, позивачем - як єдиним спадкоємцем першої черги за законом успадковані права на земельну частку (пай) після смерті матері, яка була членом КСП «Іскра».
Згідно абз.17 п. 3.5. Листа ВССУ, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
Також особа може звернутися до суду з позовом про захист спадкових прав шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
З огляду на вищевикладене, відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч. 1 ст. 1225, ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261, ч. 1 ст. 1267, ч. 1 ст. 1270, ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 4 ст. 1274 Цивільного кодексу України, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, п. 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, керуючись ст.ст. 10,12,13,76-78, 141, 259 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право на земельну частку (пай) розміром 6,21 в умовних кадастрових гектарах - у порядку спадкування за законом першої черги після смерті ОСОБА_5, яка настала 17 червня 2006 року, причому земельна ділянка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР №0075736.
Заочне рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд в 30-денний термін з дня отримання копії рішення, а позивачем в загальному порядку шляхом подачі в 30-денний термін до Харківського апеляційного суду апеляції з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Суддя Н. Ю. Кононихіна