АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/3880/17 Головуючий суддя І інстанції Ольховський Є. Б.
Провадження № 22-ц/790/1516/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Піддубного Р.М.,

суддів: Кругової С.С., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 642/3880/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Харківська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності, запеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Ленінського районного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року у складі судді Ольховського Є.Б., -

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 лютого 1999 року, виданого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, відповідачу ОСОБА_2 належить 1/3 частина домоволодіння № 6 по пров. Фастівському в м. Харкові.

Посилаючись на те, що відповідач отримав від нього в рахунок оплати вартості належного йому нерухомого майна 120000 грн., але договір купівлі-продажу укладено не було через те, що ОСОБА_2 ухиляється від його нотаріального посвідчення, ОСОБА_1 просив визнати договір купівлі - продажу 1/3 частини домоволодіння № 6 по пров. Фастівському в м. Харкові укладеним, припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частину вищевказаного домоволодіння, здійснити виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, припинити його право спільної часткової власності на 1/3 частину домоволодіння та визнати за ним право власності на житловий будинок «літ. А-1», сарай літ. «Л», льох літ. «М» та огорожі №№ 4-6,8 в домоволодінні № 6 по провулку Фастівському у м. Харкові, присвоїти житловому будинку «літ. А-1» адресу: м. Харків, провулок Фастівський, 6-Б.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 позов задоволено. Визнано укладеним договір купівлі-продажу 1/3 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, пров. Фастівський, буд. № 6 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частину домоволодіння. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, які призвели до неправильного вирішення питання, просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем не доведено факт передачі грошових коштів, ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, в матеріалах справи відсутній текст договір, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААР № 605923 від 26 лютого 1999 року, виданого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, ОСОБА_2 на праві власності належала 1/3 частини домоволодіння № 6 по пров. Фастовському в м. Харкові.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 15 червня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, відповідач підтвердив отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 120 000 грн. у якості сплати вартості належного йому нерухомого майна, відповідно до усної домовленості сторін про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 2 ст. 220 ЦК України, якою передбачена можливість визнання судом договору дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове його виконання, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення та виходив з доведеності вказаних обставин.

Проте погодитись з таким висновком не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України встановлено, що в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Разом з тим, згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначених положень закону не врахував, не звернув уваги на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, текст якого в матеріалах справи відсутній, підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, а тому норма ч. 2 ст. 220 ЦК України щодо таких правочинів не застосовується, крім того, передбаченим вказаною нормою способом захисту порушеного права є не визнання договору укладеним, а визнання його дійсним, а відтак дійшов помилкового висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню, а заочне рішення суду скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради підлягають стягненню судові витрати, повязані з оплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, у розмірі 2816 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 2816 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_5