АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/3394/2018

Унікальний номер 760/17818/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кізюн Л.І., по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, уточнивши який, просив стягнути на свою користь з державного бюджету 156 600,00 грн. за завдану Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві моральну шкоду.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2014 року було визнано протиправними дії УДВС ГУЮ у м. Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №40605467 від 12 листопада 2013 року, визнано протиправною та скасовано постанову УДВС ГУЮ у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 40605467 від 12 листопада 2013 року. Однак, на час подання цієї позовної заяви УДВС ГУЮ у м. Києві не виконано виконавчого листа № 826/5820/13-а, виданого 26 вересня 2013 року Окружним адміністративним судом міста Києва.

Таким чином, внаслідок протиправних дій та бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо не відкриття виконавчого провадження та невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2013 року про скасування рішення державного реєстратора Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 та ОСОБА_1, позивач вказував, що зазнав значних душевних страждань і його звичайний ритм життя змінився. Оскільки не міг розпорядитися та користуватися своїм майном, позивач був змушений протягом тривалого часу стояти у чергах у виконавчій службі, звертатися до адвокатів та до суду, витрачати свій час. Крім того, внаслідок протиправних дії та бездіяльності Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві стан здоров'я та самопочуття позивача погіршилися, він звертався до лікарні. (т.1 а.с.4-8, 31)

У письмових запереченнях проти позову начальник Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві - Грицун Т.Г. просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що моральна шкода має бути стягнута з особи, дії якої визнано судом неправомірними, тобто з Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві. Вказувала, що Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві виконуючи свої повноваження не порушувало жодних норм матеріального та процесуального права, які б призвели до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, і позивачем таких дій у позові не наведено. (т.1 а.с.53-56)

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року в позові ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди відмовлено. (т.1 а.с.193-198)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року та прийняти постанову, якою позов задовольнити. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги та дійшов помилкового висновку про відмову в позові. (т.1 а.с.205-208)

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві - Грицун Т.Г. зазначила, що Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві не є належним відповідачем у справі, просила залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін. (т.1 а.с.220-222)

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного територіального управління юстиції у місті Києві - Лагута В.В. просила залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін. На обґрунтування зазначила, що заявник визначив спосіб захисту не передбачений законодавством, зокрема, уточнивши позовні вимоги заявив про стягнення грошей з Державного бюджету і вимог до Держави України не заявляв. (т.2 а.с.5-11)

Зважаючи на положення пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІАпеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні 19 квітня 2018 року ОСОБА_1 підтримав подану ним заяву від 02 квітня 2018 року про відвід колегії суддів, заява про відвід була розглянута у порядку, передбаченому ЦПК України. (т.1 а.с.234-247)

В судове засідання 17 травня 2018 року особи, які беруть участь у справі, не прибули, були повідомлені належним чином про що у справі є докази. Позивач ОСОБА_1 подав письмове клопотання в якому просив розглянути скаргу без його участі, заявив про підтримання скарги, копію постанови передати до канцелярії суду. (т.1 а.с.248, т.2 а.с.1-4, 13-14)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2013 року у справі № 826/5820/13-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. задоволено, визнано протиправним рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві МалишеваМ.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, за ОСОБА_3 та ОСОБА_1, скасовано рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, за ОСОБА_3 та ОСОБА_1

За даною постановою, 26 вересня 2013 року позивачу видано виконавчий лист.

Постановою УДВС ГУЮ у м. Києві від 12 листопада 2013 року у ВП № 40605467 відмовлено у відкритті виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 826/5820/13-а, виданого 26 вересня 2013 року Окружним адміністративним судом міста Києва, про визнання протиправним рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, за ОСОБА_3 та ОСОБА_1, скасування рішення Державного реєстратора Головного управління юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, за ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Вказані обставини були встановлені постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2014 року у справі №826/5616/14, якою позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправними дії управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження №40605467 від 12 листопада 2013 року, визнано протиправною та скасовано постанову управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження №40605467 від 12 листопада 2013 року, в іншій частині позовних вимог відмовлено. (т.1 а.с.9-14)

Вказані судові рішення на час розгляду справи апеляційним судом не скасовані і набрали законної сили. Доказів, що вимоги про відшкодування моральної шкоди були заявлені в справі №826/5616/14за адміністративним позовом до суду не надано.

Таким чином факти: протиправних дій управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження №40605467 від 12 листопада 2013 року, тривале невиконання набравшої законної сили постанови суду, неправомірних дій державного виконавця в рамках виконавчого провадження щодо неналежного виконання вищевказаної постанови суду, встановлені набравшим законної сили рішенням суду в адміністративній справі і відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню у цій справі не підлягають.

Ухваливши рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пред'явлено позов не до Держави України в особі відповідних органів, а до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, які не є належними відповідачами в даній справі, і позивач відмовився від залучення до участі в справі належних відповідачів. (т.1 а.с.193-198)

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду враховуючи наступне.

При відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України «Про державну виконавчу службу». Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-48цс13.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» № 202/98-ВР від 24 березня 1998 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо для відшкодування такої шкоди необхідні додаткові кошти понад обсяг бюджетних призначень, в установленому законодавством порядку подаються відповідні пропозиції щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) та/або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (місцевого бюджету).

Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (п. 1, підп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідна правова позиція міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 р. у справі N 6-3014цс16.

Таким чином, згідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу України, п. 3, пп. 2 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 року № 845, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. (п. 38 вищевказаного Порядку)

Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено розподіл видатків Державного бюджету України на 2018 рік, які закріплені за Державною казначейською службою України, в тому числі по коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030 - відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Тому, стягнення шкоди на користь позивача у разі задоволення позовних вимог до Держави Україна (в особі уповноважених органів) здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб за бюджетною класифікацією 3504030, розпорядником якого є виключно Державна казначейська служба України.

Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві не може уособлювати Державний бюджет України, відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України органи Казначейської служби здійснюють лише обслуговування Державного бюджету, відповідно до наданих повноважень, а відтак є неналежним відповідачем.

Тому, належним відповідачем у цій справі про відшкодування шкоди має бути Державна казначейська служба України, яка не була залучена і не є відповідачем по справі.

Відповідно частини 1 ст. 33 ЦПК України (в редакції закону чинній на час відкриття провадження у цій справі і розгляду справи судом), ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Під час розгляду справи районним судом, позивач не заявляв клопотань чи заяв про заміну відповідача у цій справі і залучення співвідповідачем Державної казначейської служби України. Про неналежність відповідача зазначалось під час розгляду позову ОСОБА_1 іншими судами, у т.ч. судом касаційної інстанції. (т.1 а.с.94-101, 115-118)

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, позивач не позбавлений права пред'явити позов із зазначенням належного відповідача по справі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, не впливають на правильність ухваленого районним судом рішення і не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 18 травня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова