Справа № 442/5234/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/4493/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

з участю представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

18.07.2016 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 17968,83 дол. США, 118 227,16 грн. та судових витрат в розмірі 8681,48 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.12.2005 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 укладено кредитний договір №1143/05-Ф, за яким ОСОБА_5 отримала від банку кредит в сумі 26 550 дол. США строком до 18.12.2020 року зі сплатою 12,00 % річних за користування кредитом. Позичальник зобов'язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно Кредитного договору. 24.09.2014 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №1143/05- ф від 20.12.2005 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань 20.12.2005 року між позивачем та ОСОБА_8, ОСОБА_7 укладено договори поруки, за умовами якого поручителі відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Станом на 11.04.2016 року у боржника виникла заборгованість, яка становить: 17968,83 дол. США, а саме: заборгованість за кредитом ( у тому числі прострочена) - 14983,23 дол. США; 2985,60 дол. США; пеня за прострочення сплати кредиту - 118 227,16 грн., яка підлягає стягненню з боржників в судовому порядку.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року відмовлено Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Надра" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що судом не взято до уваги п. 3.5 кредитного договору. В апеляційній скарзі просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Також просить вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з участю представника відповідачів ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 20 грудня 2005 року між та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та відповідачем ОСОБА_5 укладено кредитний договір №1143/05-Ф, згідно умов якого ОСОБА_5 отримала у банку кредит в сумі 26550 дол. США строком на 180 місяців, з кінцевим терміном повернення 18.12.2020 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом з цільовим призначенням - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №4462 від 20.12.2005 року, придбання квартири №3, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 383 дол. США ( п.3.3.2 договору).

Пунктом 3.5. кредитного договору №1143/05-Ф від 20.12.2005 року передбачено нарахування плати за управлення кредитом, прострочені відсотки, пені, штрафів, простроченої суми кредиту.

З матеріалів справи встановлено, що 20 грудня 2005 року між та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та відповідачем ОСОБА_5 укладено кредитний договір №1143/05-Ф, який за своєю суттю є договором про надання споживчого кредиту, оскільки за цим договором позичальник отримав грошові кошти для задоволення особистих потреб (придбання житла) не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

20.12.2005 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №1143/05-Ф від 20.12.2005 року, за якою сторони домовились доповнити розділ Договору п. 4.3.17 у такій редакції: сплатити одноразово не пізніше дати видачі кредиту комісію за управління кредитом в розмірі еквівалентному 200 дол. США по курсу НБУ на момент видачі кредитних коштів; та п. 4.3.18 у такій редакції: плата за управління кредитними коштами із розрахунку 0,3% від сум залишку заборгованості по кредиту щомісяця протягом всього терміну кредитними коштами одночасно з внесенням мінімально необхідного платежу. Плата сплачується в повному обсязі на відповідний рахунок за кожний календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом (а.с. 25).

24.09.2014 року між сторонами укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору. За умовами Додаткового договору від 24.09.2014 «Про внесення змін та доповнень №2 до Кредитного Договору №1143/05-Ф від 20.12.2005 року» з Додатком №1 до нього позичальник зобов'язувався: за п.2.2.6. у змінений строк користування кредитними коштами до 18 грудня 2025 року (включно) (п.2.2.9) повернути кредит (15004,60 дол. США, додаток №1) та сплатити проценти у валюті кредиту (15,6% (п.2.1.) або збільшені на 4% проценти у вигляді Стандартної процентної ставки 1 (п.2.2.) у разі застосування Банком права застосувати Стандартну процентну ставку 1 (п.2.2.1.) шляхом внесення готівки або перерахування коштів на транзитний рахунок (№ 4001 (п. 1.3.) в Банку (п.2.2.5) у вигляді Ануїтентних платежів у розмірах (255,13 дол. США (колонка 5 «сумма платежа» Додатку 1)), строки (протягом 134 місяців Додатку 1) та з періодичністю (15 числа щомісячно починаючи з 15.10.2014 колонка 5 «дата платежа» Додатку 1)), що визначені у Графіку платежів.

Відповідно до п.3.2. додаткового договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору у разі відмови Банку від подальшого кредитування не пізніше 60 календарних днів з дня отримання відповідної Вимоги від банку достроково повернути Банку кредит, сплатити нараховані відповідно до умов Договору проценти за користування ним, а також виконати інші боргові зобов'язання за Кредитним договором.

Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 11.04.2016 року у боржника виникла заборгованість, яка становить : 17968,83 дол. США, а саме: заборгованість за кредитом ( у тому числі прострочена) - 14983,23 дол. США; 2985,60 дол. США- заборгованість по сплаті відсотків; пеня за прострочення сплати кредиту -118 227,16 грн..

Згідно відомостей колонки «загальна сума проплати» таблиці «загальна сума платежів клієнта по кредиту» вказаного розрахунку заборгованості ОСОБА_5 за договором № 1143/05-Ф від 20.12.2005 року станом на 11.04.2016 року останній платіж в сумі 150,02 доларів США вчинений ОСОБА_5 17.08.2015 року, а разом за період з 05.01.2006 року по 17.08.2015 року зазначено 41489,17 доларів США, із яких позивачем самостійно розподілено на погашення: - тіла кредиту 11566,77 доларів США; - відсотків по кредиту 23380,02 доларів США;- комісії по кредиту 6376,36 доларів США;- пені по кредиту 166,02 доларів США. Зокрема платіж за 19.09.2012 року за мінусом 1675,49 грн. віднесений на комісію.

Зменшення відрахувань на погашення тіла кредиту зумовлює збільшення нарахувань у вигляді сплати суми відсотків по кредиту.

З матеріалів справи встановлено, що доказів законності зменшення призначених для погашення кредиту (тіла) платежів на суму платежів в рахунок оплати комісії за управління кредитом всупереч положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та Закону України «Про захист прав споживачів» Банком не надано.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1143/05-Ф 20.12.2005 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір поруки, відповідно до умов якого він зобов'язувався в повному обсязі відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх її зобов'язань перед Банком, що виникли з Кредитного договору.

Окрім того, 20.12.2005 року між Банком та ОСОБА_9 укладено договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором №1143/05-Ф від 20.12.2005 року.

24 вересня 2014 року до договору поруки від 20.12.2005 року, укладеному між Банком та ОСОБА_7, внесено зміни, якими збільшено обсяг відповідальності поручителя, з огляду на зміни відсоткової ставки кредитного договору.

Встановлено, що 24.09.2014 року між позивачем та ОСОБА_10 укладено договір поруки, відповідно до умов якого він зобов'язувався в повному обсязі відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх її зобов'язань перед Банком, що виникли з Кредитного договору.

Однак, вимоги про стягнення заборгованості до поручителя - ОСОБА_10 Банком не пред»явлено.

Пунктом 2.2. договору поруки від 24.09.2014 року передбачено обов'язковість направлення вимоги до поручителя про необхідність погашення заборгованості.

24.09.2014 року між позивачем та ОСОБА_9 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки від 20.12.2005 року.

Згідно п.1.3. вказаного договору поручитель зобов'язується виконати зобов'язання в тому порядку та розмірі, який встановлено для позичальника кредитним договором з урахуванням змін та доповнень до нього, в тому числі, у разі збільшення розміру зобов'язань позичальника за кредитним договором.

24.09.2014 року між ПАТ КБ»Надра» та ОСОБА_5 укладено додатковий договір про внесення змін і доповнень №2 до Кредитного договору №1143/05-Ф від 20.12.2005 року, згідно якого змінено умови договору, зокрема стандартна процентна ставка, строк користування кредитними коштами.

Встановлено, що вищевказаний додатковий договір укладено без погодження з поручителем ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банком порушено порядок стягнення заборгованості, нарахування такої за кредитним договором, порядок дострокового погашення заборгованості, виходячи з правовідносин за договором про надання споживчого кредиту, а також у зв'язку з припиненням окремих договорів поруки.

З такими висновками суду, колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2)перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, 07 липня 2016 року Банком направлено на адресу позичальника ОСОБА_5 вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту, а до суду позивач звернувся 18.07.2016 року, що свідчить про передчасність позовних вимог та недотримання позивачем положень Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.2. договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору від 24.09.2014 року в частині надання споживачу 60 календарних днів для добровільного усунення порушення умов договору споживчого кредиту.

Враховуючи те, що станом на 03.08.2016 року права Банку порушені не були, так як не закінчився 60 денний строк на добровільне усунення порушень кредитного договору, тобто граничні строки виконання зобов'язань ОСОБА_5 не настали, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором №1143/05-Ф від 20.12.2005 року.

Згідно ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Встановлено, що Банком достроково пред»явлено вимогу про стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, оскільки не надіслано повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів та змінено таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, шляхом звернення з даним позовом змінив строк виконання основного зобов'язання та зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч.4 ст.559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Така ж Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України №6-990цс15 від 27 січня 2016 року.

Згідно положень ст.559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

Враховуючи, що останній платіж боржником здійснено 17.08.2015 року, строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами настав 17.02.2016 року, до суду позивач звернувся 18.07.2016 року, відповідачам не було направлено вимогу-попередження щодо дострокового повернення суми заборгованості, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов до поручителів подано з пропуском встановленого шестимісячного строку, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №1143/05-Ф від 20.12.2005 року з ОСОБА_6, ОСОБА_7, оскільки договори поруки є припиненими.

Аналогічну Правову позицію висловив Верховний Суд України 11 листопада 2015 року по справі № 6-2056цс15.

Окрім того, районний суд вірно врахував, що у разі наявності кількох договорів поруки з різними поручителями відносно одного кредитного зобов'язання, солідарна відповідальність можлива щодо кожного поручителя і боржника окремо. Оскільки, кожен з поручителів уклали з Банком окремі договори поруки, то позовні вимоги щодо солідарної відповідальності поручителів перед банком є безпідставними.

Також згідно положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (постанова Верховного Суду України №6-3176цс16 від 17.02.2016 року).

Враховуючи те, що додатковий договір про внесення змін і доповнень №2 до Кредитного договору №1143/05-Ф від 20.12.2005 року, яким змінено умови договору, зокрема стандартна процентна ставка, строк користування кредитними коштами, укладено між ПАТ КБ»Надра» та ОСОБА_5 без погодження з поручителем ОСОБА_6, районний суд правильно вважає поруку за договором від 20.12.2005 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6, припиненою.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4- залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк