ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним (а.с. № 2-6)

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 05.12.2016 року між нею та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z70/180/73004, предметом якого є надання споживчого кредиту в розмірі 199 999 грн. строком на 48 місяців. Умовами договору визначено, що за користування кредитом вона сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,50% (маржа банку), станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,50%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%. Згідно п. 1.11 договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначені згідно Графіку щомісячних платежів та повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 5 дня/числа кожного місяця згідно Графіку погашення щомісячних платежів. Позивач вважає, що при укладанні договору порушені її права, як споживача, виходячи з положень ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки договір містить умову про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту банком, яку банки не мають права встановлювати.

На підставі наведеного, позивач просила суд визнати недійсним п. 1.11 кредитного договору, виключити комісію з графіку щомісячних платежів за кредитним договором, що міститься у п. 6.1 договору та зобов*язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити зарахування внесеної суми комісії, сплаченої на момент набрання рішення суду законної сили, в рахунок погашення тіла кредиту.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним пункт 1.11 кредитного договору №Z70/180/73004 від 05.12.2016р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк». Виключено комісію з Графіку щомісячних платежів за кредитним договором №Z70/180/73004 від 05.12.2016р., що міститься у пункті 6.1 кредитного договору №Z70/180/73004 від 05.12.2016р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є неправильним з огляду на те, що в оспорюваному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена у фіксованій сумі у затвердженому сторонами графіку, тому не протирічить положенням ч.5 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів". Крім того, апелянт зазначив, що Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на які посилається суд у рішенні, втратили чинність на підставі постанови НБУ № 49 від 08 червня 2017 року.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду сторонами не оскаржується, тому колегією суддів не перевіряється.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 5.12.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Z70/180/73004, предметом якого є надання споживчого кредиту в розмірі 199 999 грн., строком на 48 місяців. Умовами договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається, як змінна частина ставки, збільшена на 5,50% (маржа банку), станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,50%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15%.

Згідно п. 1.11, п.2.1 кредитного договору, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначеним згідно Графіку щомісячних платежів. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внесках включно до 5 дня/числа кожного місяця згідно Графіку погашення щомісячних платежів (а.с. № 7-8).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що включення плати за обслуговування кредитної заборгованості в текст договору суперечить вимогам Закону, так як банки не мають права встановлювати платежі за послуги, які здійснюють на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення відповідачем в кредитному договорі вимоги про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу та належного обґрунтування її вартості є незаконним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому законодавством визначено кілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст.215 ЦК).

За положеннями ч.2 ст.215 ЦК, правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Згідно із чч.1, 3 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття закону «Про захист прав споживачів» та закону «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 року.

За положеннями абз.3 ч.4 ст.11 закону «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною.

Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, у графіку щомісячних платежів за кредитним договором, укладеним між позивачем та банком, міститься лише графа з назвою "комісія", умови пункту 1.11 кредитного договору визначають лише обов'язок позичальника здійснювати плату за обслуговування кредитної заборгованості, без розкриття змісту та призначення цієї комісії, при цьому, щомісячний платіж у загальній сумі становить 11666,09 грн., з яких 6099,97 грн. складає саме комісія, а 5566,12 грн. йде на погашення тіла кредиту та відсотків, а отже сума платежу по комісії за обслуговування кредиту фактично складає більше половини суми щомісячного платежу, без належного обґрунтування її вартості, як супутньої послуги банка.

З урахуванням наведених вище норм матеріального закону та фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним п.1.11 кредитного договору, укладеного між сторонами, яким обумовлено щомісячну плату позичальником за обслуговування банком кредитної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо визначення комісії у фіксованій сумі висновків суду не спростовують, оскільки у договорі не визначено за які саме послуги нараховується оскаржувана комісія.

Той факт, що суд першої інстанції, визнавши зазначений пункт договору недійсним, не звернув уваги на те, що Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту втратили чинність на підставі постанови НБУ № 49 від 08 червня 2017 року, на правильність судового рішення в цій частині не впливає, однак є підставою для виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007р. №168, згідно якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо), а також на п.3.4 Правил, яким обумовлено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).

З наведених підстав колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ "Ідея Банк" задовольнити частково, виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на п.п.3.4, 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 року №168. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року посилання на пункти 3.4, 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 року №168.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко