Провадження № 2-о/127/288/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

основних присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Конецул О.А.,

за участю прокурора Безпалюка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за заявою Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_3» про продовження ОСОБА_4 амбулаторної примусової психіатричної допомоги без її згоди, -

ВСТАНОВИВ:

КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_3» звернувся в суд із заявою про продовження амбулаторної примусової психіатричної допомоги ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, яка перебуває на обліку в ВОПНЛ ім. акад. ОСОБА_3 з 2015 року.

Заява мотивована тим, що спадковість психічними захворюваннями обтяжена бабуся лікувалась в ВОПНЛ, її брат скоїв суїцид. Освіта середньо спеціальна, закінчила ПТУ, за фахом бджоляр. Не працює. Являється інвалідом ІІ групи безтерміново. Незаміжня, дітей не має.

Хворіє близько трьох років, коли зявилися невірності в поведінці: стала замкнутою, не спілкувалась з однолітками, була холодною до матері, перестала виходити з дому, залежувалася у ліжку, була байдужою до всього. Згодом виникла тривожність, відчувала страхи, була підозрілою до оточуючих, вважала, що сусіди її переслідують, підслуховують розмови, завішувала вікна темними тканинами, вимагала від рідних не вмикати світло, запевняла що сусіди встановили камери спостереження і слідкують через вікно за нею, викликала до сусідів поліцію. Розповідала, що в квартирі сусідів постійно відбуваються катування і статеві оргії. Категорично відмовлялась від звернення до психіатра. Особливо психічний стан погіршився на початку 2015 року: постійно сама з собою розмовляла, уходила з дому, конфліктувала з рідними та сусідами, крала гроші та витрачала їх на непотрібні речі, чула голоси сусідів як вони між собою говорять про неї, відчувала небезпеку та загрозу з їх боку, відмовлялась від їжі, тому, що вважала що її отруєно, спала на підлозі. Раптово переїхала в м. Одеса, звідки телефонувала матері і попросила приїхати, тому що не було грошей. Коли мати приїхала вона ховалась від неї, висловлювала думки про «небажання жити», намагалась вдарити себе ножем у серце. У звязку з погіршенням психічного стану була доставлена матірю в ВОПНЛ, госпіталізована в друге відділення, де перебувала на стаціонарному лікуванні з 18.02.2015 року по 14.07.2015 року з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма зі стійкими суїцидальними думками. Представлена на обл.псих.МСЕК, визнана інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню. Після виписки з лікарні підтримуюче лікування не приймала, за допомогою до психіатра не зверталась. Психічний стан погіршився. Зі слів матері: не спала вночі, зник апетит, знизився настрій, виникла тривога, внутрішня напруга, страх, стала підозрілою, вважала, що за нею слідкують, усамітнювалась, почала висловлювати думки про небажання жити.

13.04.2016 року була оглянута комісією лікарів психіатрів міського диспансерного психіатричного відділення (протокол № 47).

Висновок комісії лікарів: діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба (отруєння медикаментами)». За психічним станом рекомендовано призначити амбулаторну примусову психіатричну допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2016 року призначено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди.

Пацієнтка щомісячно оглядалась дільничним лікарем психіатром. Було призначено необхідне підтримуюче лікування, яка пацієнтка отримувала нерегулярно. Психічний стан погіршився. Психічний стан погіршився: не спала вночі, зник апетит, знизився настрій, виникла тривога, внутрішня напруга, страх перед майбутнім, активно висловлювала суїцидальні думки. На початку серпня намагалася втопитися у ванній; 04.08.2016 року нанесла собі непроникаюче ножове поранення в передню черевну стінку. З 04.08.2016 року по 09.08.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в МКЛ № 2 в хірургічному відділенні. З 26.08.2016 року по 01.11.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в ВОПНЛ з діагнозом: «Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба». У звязку з перебуванням в стаціонарі АППД було перервано.

Висновок комісії лікарів від 07.11.2016 року (протокол № 134): діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба». За психічним станом рекомендовано призначити амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 року призначено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди.

Висновок комісії лікарів від 04.05.2017 року (протокол № 41): діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». За психічним станом рекомендовано продовжити амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2017 року продовжено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди.

Протягом останніх шести місяців пацієнтка щомісячно оглядалася дільничним лікарем психіатром, приймала необхідне підтримуюче лікування, але стан пацієнтки не покращився: тривожна, дратівлива, не має усвідомлення необхідності безперервності лікування. 03.11.2017 року пацієнтка була оглянута комісією лікарів психіатрів диспансерного відділення.

Висновок комісії лікарів від 03.11.2017 року (протокол № 101): діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». За станом психічного здоровя рекомендовано продовжити амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2017 року пацієнтці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 було продовжено примусове амбулаторне лікування терміном на 6 місяців. Пацієнтка щомісячно оглядалась дільничним лікарем психіатром диспансерного відділення, призначалося необхідне підтримуюче лікування. На тлі підтримуючого лікування стан пацієнтки дещо покращився (зменшилась тривога, покращився сон, зменшилась дратівливість), але у пацієнтки немає повного усвідомлення необхідності постійного підтримуючого лікування.

У звязку з закінченням терміну амбулаторної примусової психіатричної допомоги, пацієнтка була оглянута на ЛКК в диспансерному відділенні 10.05.2018 року (протокол № 36) з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний ти перебігу. Висновок ЛКК: Діагноз: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний ти перебігу. За станом здоровя рекомендовано продовжити примусове амбулаторне лікування.

З огляду на вищезазначене Комунальний заклад «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_3» звернувся до суду з даною заявою.

В судовому засіданні представник КЗ «ВОПНЛ ім. академіка ОСОБА_3» заявлені вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в заяві. Просив заяву задовольнити. Вказав, що пацієнт потребує постійного підтримуючого лікування.

Прокурор у судовому засіданні просив суд заяву про продовження амбулаторної примусової психіатричної допомоги ОСОБА_4 без його згоди задовольнити.

ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви про продовження амбулаторної примусової психіатричної допомоги.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.04.2016 року була оглянута комісією лікарів психіатрів міського диспансерного психіатричного відділення (протокол № 47).

Висновок комісії лікарів: діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба (отруєння медикаментами)». За психічним станом рекомендовано призначити амбулаторну примусову психіатричну допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2016 року призначено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди.

Пацієнтка щомісячно оглядалась дільничним лікарем психіатром. Було призначено необхідне підтримуюче лікування, яка пацієнтка отримувала нерегулярно. Психічний стан погіршився. Психічний стан погіршився: не спала вночі, зник апетит, знизився настрій, виникла тривога, внутрішня напруга, страх перед майбутнім, активно висловлювала суїцидальні думки. На початку серпня намагалася втопитися у ванній; 04.08.2016 року нанесла собі непроникаюче ножове поранення в передню черевну стінку. З 04.08.2016 року по 09.08.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в МКЛ № 2 в хірургічному відділенні. З 26.08.2016 року по 01.11.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в ВОПНЛ з діагнозом: «Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба». У звязку з перебуванням в стаціонарі АППД було перервано.

Висновок комісії лікарів від 07.11.2016 року (протокол № 134): діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Суїцидальна спроба». За психічним станом рекомендовано призначити амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2016 року призначено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди.

Висновок комісії лікарів від 04.05.2017 року (протокол № 41): діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». За психічним станом рекомендовано продовжити амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2017 року продовжено ОСОБА_4 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди.

Протягом останніх шести місяців пацієнтка щомісячно оглядалася дільничним лікарем психіатром, приймала необхідне підтримуюче лікування, але стан пацієнтки не покращився: тривожна, дратівлива, не має усвідомлення необхідності безперервності лікування. 03.11.2017 року пацієнтка була оглянута комісією лікарів психіатрів диспансерного відділення.

Висновок комісії лікарів від 03.11.2017 року (протокол № 101): діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». За станом психічного здоровя рекомендовано продовжити амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2017 року пацієнтці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 було продовжено примусове амбулаторне лікування терміном на 6 місяців. Пацієнтка щомісячно оглядалась дільничним лікарем психіатром диспансерного відділення, призначалося необхідне підтримуюче лікування. На тлі підтримуючого лікування стан пацієнтки дещо покращився (зменшилась тривога, покращився сон, зменшилась дратівливість), але у пацієнтки немає повного усвідомлення необхідності постійного підтримуючого лікування.

У звязку з закінченням терміну амбулаторної примусової психіатричної допомоги, пацієнтка була оглянута на ЛКК в диспансерному відділенні 10.05.2018 року (протокол № 36) з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний ти перебігу. Висновок ЛКК: Діагноз: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний ти перебігу. За станом здоровя рекомендовано продовжити примусове амбулаторне лікування.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. В подальшому продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що заяву слід задовольнити, так як ОСОБА_4 потребує психіатричної допомоги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,ст. 339-342 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Продовжити амбулаторну психіатричну допомогу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючій за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в примусовому порядку без її згоди.

Рішення допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Сичук

Основні присяжні ОСОБА_5

ОСОБА_6