Провадження №: 2/755/2597/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 14 травня 2016 року ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «Skoda», д/н НОМЕР_1 по вул. Райдужна в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. 19 травня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоцентр на Харківському» оцінено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача у розмірі 36 641,99 грн. Також позивачем понесено витрати на проведення інспекції автомобіля у розмірі 527,40 грн. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 37 169,39 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 870,00 грн. та судовий збір.

Позивачем збільшено позовні вимоги, остаточно просив стягнути з відповідача на його користь 43 502,35 грн. - вартість відновлювального ремонту, 8 132,47 грн.- втрати товарної вартості автомобіля, 696,00 грн. - вартість послуг станції технічного огляду(зняття/встановлення бампера), 5 000,00 грн. моральної шкоди, та судові витрати в розмірі 2 476,00 грн.

17 січня 2017 року ухвалою суду у відповідності до ст. 194 ЦПК України суд повернувся до з'ясування обставин по справі, оскільки виникла необхідність в уточненні доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди.

15 лютого 2017 року ухвалою суду призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження по справі.

11 липня 2017 року ухвалою суду поновлено провадження по справі.

23 листопада 2017 року ухвалою суду призначено судову транспортно-трасологічну експертизу та зупинено провадження по справі.

06 березня 2018 року ухвалю суду поновлено провадження по справі.

Позивач підтримав збільшені позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_2

Представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач збільшені позовні вимоги не визнав. Пояснив про необхідність покладення обов»язку відшкодувати матеріальну шкоду на страхову компанію, оскільки з ним був укладений поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Не погодився з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 29 березня 2017 року, оскільки експертами висловлені обмеження та припущення щодо зафіксованих пошкоджень автомобіля позивача. Крім цього, експерти вказують на необхідність проведення транспортно-трасологічної експертизи. Також вважає необґрунтованими вимоги про стягненню моральної шкоди. Просив у задоволенні позову відмовити.

Експерт Пенткевич-Лень М.А. пояснив, що є експертом-автотоварознавцем. Для дослідження позивачем було надано транспортний засіб на предмет виявлення пошкоджень. У висновках зазначена вартість відновлювального ремонту з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення та без врахування цього пошкодження. З'ясування питання щодо пошкодження кришки багажного відділення в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14 травня 2016 року, необхідно призначати судово-трасологічну експертизу.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником автомобіля НОМЕР_2 (а.с. 10).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8).

Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивачем заявлені вимоги про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення у розмірі 43 502,35 грн.

Сторони погодили, що дорожньо-транспортна подія стала з вини відповідача.

Відповідач заперечував проти покладення на нього відповідальності відшкодувати матеріальну шкоду, оскільки його був укладений поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ5610745, згідно якого був застрахований автомобіль НОМЕР_3.

На підтвердження заперечень надано поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ5610745, строк дії якого з 28 травня 2015 року по 27 травня 2016 року (а.с.38,39,40).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Також відповідач заперечував проти пошкодження задньої двері багажника та заднього бамперу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Твердження відповідача про недоведеність пошкодження задньої двері багажника спростовується схемою огляду місця події від 14 травня 2016 року, яка міститься в адміністративні справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в якій зафіксовано пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля НОМЕР_4 - задньої двері багажника та заднього бамперу (а.с.187).

Згідно висновку експертів за результатами комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 4582/17-54 від 29 червня 2017 року вартість відновлювального ремонту, з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення, автомобіля НОМЕР_4, внаслідок вчинення 14 травня 2016 року дорожньо-транспортної пригоди станом на дату розгляду справи в суді, зі застосуванням цін на запасні частини офіційного дилера - імпортера в Україні та вартості нормо-годин СТО, що підтримують гарантійні зобов'язання щодо даної марки транспортного засобу, а також рекомендованих виробником транспортного засобу нормативів трудоємності ремонтних робіт заводу виробника, за умови, що вони були отримані під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, складає: 43 502,35 грн.; вартість відновлювального ремонту, без урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення, автомобіля НОМЕР_4 внаслідок вчинення 14 травня 2016 року дорожньо-транспортної пригоди станом на дату розгляду справи в суді, зі застосуванням цін на запасні частини офіційного дилера - імпортера в Україні та вартості нормо-годин СТО, що підтримують гарантійні зобов'язання щодо даної марки транспортного засобу, а також рекомендованих виробником транспортного засобу нормативів трудоємності ремонтних робіт заводу виробника, за умови, що вони були отримані під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, складає: 17 948,27 грн.; величина втрати товарної вартості автомобіля НОМЕР_4, складає: 8 132,47 грн., з урахуванням обмежень та припущень викладених в дослідницькій частині висновку та з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення; величина втрати товарної вартості автомобіля НОМЕР_4, складає: 7 621,39 грн., з урахуванням обмежень та припущень викладених в дослідницькій частині висновку та без урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення. Вирішення питання щодо віднесення пошкодження кришки багажника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди можливо у разі призначення та проведення транспортно-трасологічної експертизи (а.с. 128-135, 136-138, 139-140, 141-146, 147, 148, 149).

Однак призначена судова транспортно-трасологічну експертизу через ненадання на огляд транспортних засобів (а.с.221).

Відповідач на виконання клопотання експерта про надання автомобіля на огляд письмово повідомив суд, що належний йому автомобіль НОМЕР_3 потрапив в іншу дорожньо-транспортну пригоду тому немає можливості надати автомобіль на огляд(а.с.218-219).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, пов»язаних з пошкодженням кришки багажного відділення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, встановлені обставини свідчать про наявність підстав щодо відшкодування відповідачем. на користь позивача матеріальної шкоди з урахуванням пошкодженої кришки багажного відділення у розмірі 43 502,35 грн.

Позивач просить про стягнення з відповідача величину втрати товарної вартості у розмірі 8 132,47 грн.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення величини втрати товарної вартості у розмірі 8 132,47 грн.

Позивач просить про стягнення з відповідача вартості послуг станції технічного обслуговування у розмірі 696,00 грн.

Відповідач заперечував проти задоволення вимог по оплаті послуг зняття/встановлення бампера, зазначив про наявність в матеріалах справи рахунку-фактури № від 19 травня 2016 року, в якому зазначено про підсилення бампера, проведення інших робіт по встановленню системи автоматичного паркування(а.с.11), що не пов»язано із пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано акт виконаних робіт № ЗА-0001371 від 29 березня 2017 року станції технічного обслуговування про зняття/встановлення бампера (а.с.167) та фіскальний чек № 10916 від 29 березня 2017 року на суму 696,00 грн. (а..с165).

Однак позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що необхідність проведення виконання робіт щодо зняття/встановлення бампера пов»язана з пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартості послуг станції технічного обслуговування щодо зняття/встановлення бампера у розмірі 696,00 грн. слід відмовити.

Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 5 000 грн. 00 коп.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначившим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз'яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв'язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тривалістю ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Суд дійшов висновку, що діями відповідача ОСОБА_4 спричинені позивачу моральні страждання, які пов'язані з пошкодженням транспортного засобу.

При визначенні розміру відшкодування, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд визначає у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 3 000,00 грн. В іншій частині заявлених вимог слід відмовити.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 870,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

01 серпня 2016 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 5, 6).

Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує актом наданих послуг № 1 від 02 серпня 2016 року (а.с.58) та квитанцією № 0.0.594119984.1 від 02 серпня 2016 року на суму 870,00 (а.с. 7).

Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення витрат з оплати правової допомоги в повному обсязі.

Підлягають задоволенню вимоги про стягнення витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 2 476,00 грн., що підтверджується квитанцією № 15Н234184 від 20 березня 2017 року (а.с. 163-164).

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати , пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру в розмірі 728 грн. 79 коп., та позову немайнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., однак згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір за позов майнового характеру у розмірі 640 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено повність, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру у розмірі 640 грн. 00 коп.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір немайнового характеру за подання позовної заяви про стягнення моральної шкоди, виходячи з такого розрахунку.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 3 000, 00 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 330 грн. 72 коп.(3000,00 грн. х 100: 5000,00 = 60% х 551,20 грн.).

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23,ст.ст. 511,636, 999,1166,1167, 1187,1194 ЦК України, Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", п.п. 2.4, 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, п. 4 постанови № 6 від 27 березня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», п.п. 3, 5,7,9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», ст. ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 43 502 (сорок три тисячі п'ятсот два) грн. 35 коп., вартість втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 8 132 (вісім тисяч сто тридцять два) грн. 47 коп., у відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, витрати, пов'язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 2 476 (дві тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 870 (вісімсот сімдесят) грн. 00 коп., судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп., судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 330 (триста тридцять) грн. 72 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 25 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна