Справа № 6-21/2011 Головуючий у 1 інстанції: Гудим Л.Я.
Провадження № 22-ц/811/1094/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м.Львів

Справа № 6-21/2011

Провадження № 22-ц/811/1094/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого - Струс Л.Б.,

суддів - Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

за участі ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянув апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 13 вересня 2011 року у складі судді Гудими Л.Я.

у справі

за поданням начальника відділу ДВС Бориславського МУЮ Львівської області Бачинського А.В. про тимчасове обмеження боржника (особи) у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов"язань за рішенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 13 вересня 2011 року задоволено подання начальника відділу ДВС Бориславського МУЮ Львівської області Бачинського А.В. про тимчасове обмеження боржника (особи) у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов"язань за рішенням суду.

Тимчасово обмежено представника боржника ТзОВ "Кребекс" - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов"язань з приводу примусового виконання наказу №12/121, виданого 21.01.2010 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ТзОВ "Кребекс" на користь ТзОВ "Лист" заборгованості на загальну суму 224338 грн., та щодо примусового виконання виконавчого листа, справа №2а-3900, виданого 25.05.2011 року Львівським окружним адміністративним судом, про стягнення з ТзОВ "Кребекс" на користь Державного бюджету України 232417 грн. 85 коп.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2. Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою. Звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про умисне ухилення від виконання божником зобов"язань покладених на нього судовими рішеннями. Стверджує, що для обмеження боржника у виїзді за межі України, визначальним є факт свідомого ухилення від виконання зобов"язань. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 13 вересня 2011 року та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

18.10.2018 року цивільна справа № 6-21/2011 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 року для розгляду цивільної справи № 6-21/2011 (провадження № 22-ц/811/1094/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Струс Л.Б., суддів: Левика Я.А., Шандри М.М..

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні у відділу ДВСБориславського МУЮ у Львівській області перебувало зведене виконавче провадження № 392/10 з приводу примусового виконання наказу №12/121 виданого 21.01.2010 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ТзОВ «Кребекс» на користь ТзОВ «Лист» заборгованості на загальну суму 224 338 грн. та виконавче провадження №766/11 з приводу примусового виконання виконавчого листа №2а-3900 виданого 25.05.2011 року Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з ТзОВ «Кребекс» на користь Державного бюджету України 232 417 грн. 85 коп. податкового боргу. Постановами державного виконавця відділу ДВС Бориславського міського управління юстиції від 02.04.2010 року та 19.07.2011 року відкрито виконавче провадження.

12.09.2011р. начальник відділу державної виконавчої служби Бориславського МУЮ Львівської області Бачинський А.В. звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України представника боржника ТзОВ «Кребекс» ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобов'язань з приводу примусового виконання наказу №12/121 та виконавчого листа по справі №2а-39.

Задовольняючи подання суд першої інстанції прийшов до висновку, що представник боржника ТзОВ «Кребекс», його керівник та засновник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовими рішеннями.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п.18 ч.2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" ( в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов'язкової участі державного (приватного) виконавця.За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є керівником та засновником ТзОВ «Кребекс». В ході виконання зведеного виконавчого провадження № 392/10 з приводу примусового виконання наказу №12/121 виданого 21.01.2010 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ТзОВ «Кребекс» на користь ТзОВ «Лист» заборгованості на загальну суму 224 338 грн. та виконавчого провадження №766/11 з приводу примусового виконання виконавчого листа №2а-3900 виданого 25.05.2011 року Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з ТзОВ «Кребекс» на користь Державного бюджету України 232 417 грн. 85 коп. податкового боргу, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання.

Разом з тим, матеріали справи, досліджені апеляційним судом, не містять доказів надсилання боржнику ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів з повідомленням про їх вручення, а також доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що за час виконання рішення він виїжджав за межі України або безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, тобто свідомо ухилявся від виконання судового рішення, наявності у нього можливості виконати це рішення.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 13 вересня 2011 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання начальника відділу ДВС Бориславського МУЮ Львівської області Бачинського А.В. про тимчасове обмеження боржника (особи) у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов"язань за рішенням суду.

Стягнути з ВДВС Бориславського МУЮ Львівської області в користь ОСОБА_2 320 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді