Провадження № 6/754/177/18
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2018 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_3, звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 28.10.2015 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 195 000 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 113 685, 59 грн., 3% річних в розмірі 11 956, 44 грн., відсотки за користування коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України в сумі 31 168, 69 грн. та судовий збір в розмірі 2 710, 35 грн. Загальна сума стягнення становить 354 521,07 грн. 21.03.2016 року Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист.

Як зазначає заявник, на даний час у нього склались обставини, що ускладнюють виконання рішення суду. Так, згідно з медичними спеціалізованими висновками, він має ряд тяжких захворювань та потребує тривалого лікування, його стан є тяжким, а захворювання незворотні та прогресуючі з тенденцією до погіршення. На даний час він не працює, практично не має доходу, в зв'язку з чим фактично не має можливості погасити суму боргу, в той час, як лікування потребує значних фінансових витрат на ліки та інші медичні послуги. Заявник вказує, що він отримує пенсію на рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», але на даний час отримання пенсійних виплат ускладнилось в зв'язку з арештом банківського рахунку, накладеним постановою державного виконавця.

Посилаючись на викладені обставини, боржник просить суд відстрочити виконання вищевказаного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року на один рік.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

З урахуванням положень ст.435 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 195 000 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 113 685, 59 грн., 3% річних в розмірі 11 956, 44 грн., відсотки за користування коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України в сумі 31 168, 69 грн. та судовий збір в розмірі 2 710, 35 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 195 000 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 113 685, 59 грн., 3% річних в розмірі 11 956, 44 грн., відсотки за користування коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України в сумі 31 168, 69 грн. та судовий збір в розмірі 2 710, 35 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.02.2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

21.03.2016 року Деснянським районним судом м.Києва на виконання рішення Апеляційного суду м.Києва видано виконавчий лист.

15.04.2016 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві Маковей Е.А. відкрито виконавче провадження ВП № 50844047 з виконання вказаного виконавчого листа.

На даний час рішення суду боржником не виконано.

Відповідно до вимог ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

За ст.124 ч.5 Конституції України, ст.14 ч.1 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, зокрема, ст.382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за невиконання рішення суду.

У випадку невиконання рішення суду добровільно, воно підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Завершальною стадією судового провадження на підставі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавче провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об'єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Згідно ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суду, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням.

Таким чином, відстрочка рішення суду може бути застосована судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов'язковому виконанню у повній мірі в строки і порядок, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Заявник просить відстрочити виконання рішення суду строком на 1 рік, посилаючись на те, що на даний час у нього склались обставини, що ускладнюють виконання рішення суду. Так, згідно з медичними спеціалізованими висновками, він має ряд тяжких захворювань та потребує тривалого лікування, його стан є тяжким, а захворювання незворотні та прогресуючі з тенденцією до погіршення. На даний час він не працює, практично не має доходу, в зв'язку з чим фактично не має можливості погасити суму боргу, в той час, як лікування потребує значних фінансових витрат на ліки та інші медичні послуги.

На підтвердження вказаних обставин заявником надано копію медичної документації від 27.07.2012 року, 15.01.2014 року, 28.03.2014 року, 20.03.2015 року, 11.06.2015 року, 04.02.2016 року, 18.02.2016 року, 21.04.2017 року.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.85 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з матеріалів справи, в 2017 році заявник звертався до суду з ідентичною заявою з посиланням на вказані вище медичні документи.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.05.2017 року в задоволенні заяви було відмовлено. При цьому судом встановлено, що медична документація, додана боржником до своєї заяви оформлена не належним чином. А саме, висновок лікаря - гастроентеролога від 27.07.2012 року, консультативний висновок гастроентеролога від 11.06.2015 року та довідка про ультразвукове дослідження серця від 04.02.2016 року - не містять відбиток штемпеля лікаря або медичної установи, що ставить під сумніви дану меддокументацію як належний та допустимий доказ по справі. Разом з тим, медичні документи, які містяться в матеріалах справи, не містять в собі інформації про те, що боржник має тяжке прогресуюче захворювання, оскільки рекомендацією лікаря є спостереження та консультація, а з хронології звернень боржника до лікаря, вбачається вибірковий час звернення: 14.02.2012 року, 27.07.2012 ріку, 15.01.2014 ріку, 11.06.2015 року, 04.02.2016 року, 21.04.2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21.09.2017 року вказану ухвалу Деснянського районного суду м.Києва залишено без змін. При цьому колегією Апеляційного суду м.Києва відзначено, що при зверненні до суду із заявою, представником заявника було подано копії висновків лікарів. Однак, з наданої до суду медичної документації неможливо зробити висновок щодо наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду. Враховуючи вік заявника, надані довідки та висновки лікарів не свідчать про наявність у нього тяжкого прогресуючого захворювання та містять рекомендації щодо спостереження та консультацій лікарів. Крім того, заявником не надано доказів на підтвердження фактичного здійснення витрат на лікування.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що заявником не доведено існування обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, оскільки вищевказаній медичній документації вже надана оцінка судовими рішеннями, які набрали законної сили. Інших доказів на підтвердження своєї заяви заявником суду не надано. При таких обставинах підстави для задоволення заяви відсутні.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що заявник просить відстрочити виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28.10.2015 року. Однак, зазначене рішення суду скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2016 року, а тому не є таким, що виконується. Наведене також виключає можливість задоволення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ "Про виконавче провадження", ст.ст.85, 435 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м.Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21 травня 2018 року.

Суддя: