Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 242/5392/16-ц

провадження № 61-16105св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 червня 2017 року у складі колегії судів: Мальованого Ю. М., Осипчук О. В., Канурної О. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому просили солідарно стягнути з відповідачів відшкодування матеріальної шкоди - 67 303,89 грн та 1 000 000,00 грн моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вони є батьками ОСОБА_12 та ОСОБА_13

28 березня 2005 року на Київському проспекті у м. Донецьку з вини водіїв ОСОБА_6, який керував автомобілем ЗАЗ ДЕУ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_7, який керував автомобілем Опель Вектра, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, трапилася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої загинув їх молодший син - ОСОБА_12, а старший - ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у порушенні Правил дорожнього руху (далі - ПДР), проте за їх заявами вони були звільнені від кримінальної відповідальності за амністією.

У зв'язку з витратами на поховання, придбання та встановлення пам'ятника, відшкодування втраченого заробітку померлого сина, відшкодуванні вартості його одягу, витрат на лікування, позивачі просили стягнути у солідарному порядку з відповідачів 67 303,89 грн та відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_12, та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_13, 100 0000,00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 відшкодування майнової шкоди 51 422,89 грн та грошову компенсацію моральної шкоди у сумі 150 000,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди у сумі 150 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що врахувавши факт завдання шкоди внаслідок необережних дій обох водіїв автомобілів - учасників ДТП, характер допущених ними порушень, що потягли за собою настання смерті сина позивачів, з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню 150 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Також доведеними є позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої з вини відповідачів, яка складається з витрат на ритуальні послуги на поховання ОСОБА_12 у сумі 2 096,00 грн; вартості одежі потерпілого ОСОБА_12, яка була на ньому під час ДТП та прийшла в непридатність, в сумі 5 000,00 грн; вартості одежі, в якій останній був похований, в сумі 1 750,00 грн; витрат, пов'язаних з похованням та придбанням пам'ятника в сумі 7 194,00 грн; втрачений заробіток від припинення діяльності у зв'язку з втратою сина в сумі 4 423,00 грн; витрат на лікування ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_5, які несла особисто ОСОБА_4 в сумі 30 914,89 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 червня 2017 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення майнової шкоди у розмірі 11 085,00 грн, яка складається з витрат на поховання у розмірі 3 891, 00 грн та витрат на місце поховання і пам'ятник у сумі 7 194,00 грн скасовано та провадження у цій частині закрито.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 29 червня 2017 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року у частині стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 майнової шкоди та судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 11 085,00 грн, яка складається з витрат на поховання 3 891,00 грн та витрат на місце поховання та пам'ятник у сумі 7 194,00 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення майнової шкоди у розмірі 40 337,89 грн, яка складається з: вартості одягу, що прийшов в непридатність у сумі 5 000,00 грн, втраченого заробітку у розмірі 4 423,00 грн та витрат понесених на придбання ліків у сумі 30 914,89 грн, відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральної шкоди по 150 000,00 грн на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному залишено без змін.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн кожному з батьків відповідає вимогам розумності та справедливості. Позовні вимоги про стягнення у солідарному порядку матеріальної шкоди з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є доведеними лише в частині стягнення витрат на поховання у сумі 3 891,00 грн та витрат на місце поховання і пам'ятник у сумі 7 194,00 грн. У частині позовних вимог до ОСОБА_8 провадження у справі підлягає закриттю, оскільки такі позовні вимоги уже були предметом розгляду в іншій справі.

У липні 2017 року ОСОБА_4 ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги на ухвалу та рішення Апеляційного суду Донецької області від 29 червня 2017 року, просили їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріальногота процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Разом з цим, зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду від 29 червня 2017 року убачається, що позивачі обґрунтовують касаційну скаргу лише в частині безпідставного зменшенням розміру відшкодування моральної шкоди, та погоджуються із рішенням суду у частині відшкодування матеріальної шкоди.

Таким чином рішення апеляційного суду підлягає касаційному перегляду лише в межах доводів касаційної скарги.

Касаційні скарги мотивовані тим, що апеляційним судом не надано належної оцінки наданим ними доказам про глибину пережитих фізичних та духовних страждань, спричинених погіршенням фізичних здібностей їх сина ОСОБА_13, отриманих внаслідок тяжких тілесних ушкоджень, та потребою тривалого лікування. Зазначали, що внаслідок пережитих хвилювань ОСОБА_5 став інвалідом, а ОСОБА_4 постійно вимушена вживати заспокійливі засоби. Натомість відповідачі мають належний рівень матеріального забезпечення та мають можливість виплатити кошти у розмірі 1 000 000,00 грн, які вони просили в позовній заяві.

Заперечення на касаційні скарги не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Судами встановлено, що 28 березня 2005 року приблизно о 23.00 год ОСОБА_6, керуючи на підставі довіреності транспортним засобом ЗАЗ ДЕУ Т 13110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_8, допустив порушення ПДР та експлуатації транспорту, а саме пунктів 12.3, 12.4, 12.9 «б», 21.1 ПДР, рухався на проспекті Київський від вул. Поліграфічна в сторону проспекту Партизанський в Київському районі міста Донецька з перевищенням швидкості руху не менше 78 км/год, при цьому в салоні вказаного автомобіля перебувало п'ятеро пасажирів, що суперечить технічній характеристиці автомобіля ЗАЗ ДЕУ Т 13110.

На перехресті з вул. Благовіщенською, не уступивши дорогу ОСОБА_6, що рухався по рівнозначній дорозі прямо, зліва направо щодо напрямку його руху почав рухатися автомобіль Опель Вектра, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, та виїхав для розвороту на зустрічну смугу, по якій рухався ОСОБА_6, не уступивши йому дорогу.

Рухаючись з перевищенням швидкості, ОСОБА_6 у порушення пункту 12.3 ПДР своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного заходу, внаслідок чого допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля з правою боковою частиною автомобіля Опель Вектра, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7

Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажир ЗАЗ ДЕУ ОСОБА_12 отримав тупу травму грудної клітини з розривом грудного відділу аорти, що стало причиною його смерті.

Постановою Київського районного суду міста Донецька від 07 вересня 2007 року ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року (т. 1, а. с. 13-18).

Постановою Київського районного суду міста Донецька від 09 грудня 2013 року ОСОБА_7 також звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року.

За змістом цієї постанови, 28 березня 2005 року, приблизно о 23.00 год ОСОБА_7 у порушення вимог пункту 2.9 «а» ПДР, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем Опель Вектра, реєстраційний номерНОМЕР_2. Рухаючись на проспекті Київський зі сторони проспекту Партизанський в напрямку вул. Поліграфічної в Київському районі міста Донецька, на перехресті з вул. Благовіщенською на розриві роздільного газону у порушення вимог пункту 16.13 ПДР, створюючи умови для настання ДТП, почав розворот, не надавши дороги автомобілю ЗАЗ ДЕУ під керуванням ОСОБА_6, виїхав на зустрічну смугу, де сталося зіткнення автомобілів (т. 1, а. с. 19-23).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 20 травня 2005 року № 1258 причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа травма грудної клітини з розривом грудного відділу аорти, ускладненим кровотечею у плевральну порожнину та розвитком загального гострого недокров'я (т. 1 а. с. 62-67).

До матеріалів справи долучено висновок судової автотехнічної експертизи № 2592/18, складеного Донецьким НДІ судових експертиз 15 червня 2005 року в межах розслідування кримінальної справи по факту цього ДТП, згідно з яким швидкість руху автомобіля ЗАЗ ДЕУ, Т 13110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент початку гальмування з урахуванням зафіксованих після ДТП даних видається такою, що дорівнюється приблизно 78 км/год. У даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_6 регламентувалися вимогами пунктів 12.4, 12.9 «б», пункту 12.3 ПДР. Невідповідність дій водія ОСОБА_6 наведеним нормам перебуває у причинному зв'язку з настанням ДТП.

Водій автомобіля Опель Вектра ОСОБА_7 в даній дорожній ситуації мав технічну можливість запобігти транспортній пригоді при дотриманні вимог пункту 16.13 ПДР, його дії перебувають у причинному зв'язку з настанням ДТП (т. 1, а. с. 91-94).

Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 25 квітня 2005 року № 1590/19, проведеної Донецьким НДІ судових експертиз, в межах розслідування кримінальної справи за фактом цього ДТП встановлено, що на первинний момент взаємного контактування автомобілі ЗАЗ ДЕУ, Т 13110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та Опель Вектра, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, перебували у стані руху (т. 1, а. с. 95-96).

На підставі адвокатського запиту експертом НДЕКЦ при УМВС України в Донецькій області було підготовано висновок спеціаліста від 11 серпня 2005 року № 782 за матеріалами ДТП за участю водіїв ОСОБА_6 і ОСОБА_7 Згідно з цим висновком швидкість руху автомобіля ЗАЗ ДЕУ Т 13110 на момент гальмування складала - 55.5-57.5 км/год. При цьому зазначені дані швидкості для вказаного автомобіля є мінімальними, оскільки методиками, які використовуються для розрахунку швидкості руху, не враховується витрати кінетичної енергії, що витрачається на деформацію автомобіля. У дорожній ситуації, що склалася, водій ОСОБА_6 мав діяти у відповідності з вимогами пункту 12.3 ПДР.

Водій автомобіля Опель Вектра ОСОБА_7 у цій дорожній ситуації, виконуючи вимоги пунктів 10.1 і 16.13 ПДР, мав технічну можливість запобігти ДТП, і у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру, що заважали виконанню цих вимог (т. 2, а. с. 1-5 ).

Із рапорту, складеного слідчим слідчого відділу дорожньо-транспортних пригод СУ ДГУ УМВС України в Донецькій області на ім'я начальника Київського РВ ДГУ УМВС України в Донецькій області від 29 березня 2005 року, вбачається, що 28 березня 2005 року о 23.00 год на території Київського району міста Донецька на проспекті Київський на перехресті з вул. Арістова відбулася ДТП за участю водіїв ОСОБА_7 на автомобілі Опель Вектра, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, та ОСОБА_6 на автомобілі ЗАЗ ДЕУ Т 13110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 2, а.с. 98)

Відповідно до довіреності від 28 лютого 2005 року ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_6 експлуатувати та розпоряджатися (продавати, обмінювати, здавати в оренду та інш.) належним йому автомобілем марки ЗАЗ-DAEWOO, 2005 року випуску, двигун V=1299 cub.cm, кузов -НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 2, а. с. 91).

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною другою статті 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини, тобто володільці джерела підвищеної небезпеки відповідають перед третіми особами, якими у цьому випадку є батьки загиблого пасажира, незалежно від вини, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України).

Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Апеляційний суд, урахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов правильного висновку про наявність вини відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у порушенні ПДР, які перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з трагічним наслідками ДТП - смертю ОСОБА_12

За змістом частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Визначення моральної шкоди та розмір її відшкодування регулюється статтею 23 ЦК України.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахував глибину душевних страждань, психологічного та емоційного стану позивачів, звернув увагу на те, що внаслідок ДТП, яка сталась 28 березня 2005 року, позивачі втратили близьку людину - сина, а іншого сина змушені були протягом тривалого часу лікувати у зв'язку з отриманими травмами, та з урахуванням вимог щодо розумності та справедливості визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі по 150 000,00 грн кожному з батьків, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку.

В частині оскарження ухвали Апеляційного суду Донецької області від 29 червня 2017 року про закриття провадження у справі у частині позовних вимог до ОСОБА_8 слід зазначити таке.

Згідно з частиною другою статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобам.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як встановлено судами, відповідно до довіреності від 28 лютого 2005 року ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_6 експлуатувати та розпоряджатися (продавати, обмінювати, здавати в оренду та інш.) належним йому автомобілем марки ЗАЗ-DAEWOO, 2005 року випуску, двигун V=1299 cub.cm, кузов - НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 2, а. с. 91).

Факт перебування на момент ДТП за кермом ЗАЗ ДЕУ Т 13110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 підтверджується обставини встановленими у постановах Київського районного суду міста Донецька від 07 вересня 2007 року (т. 1, а. с. 13-18) та від 09 грудня 2013 року (т. 1, а. с. 19-23).

Як убачається з матеріалів справи, позивачі уже зверталися до суду із позовом до ОСОБА_8 з позовними вимогами про стягнення витрат на поховання, проведення поминального обіду, встановлення пам'ятника, відправлення релігійних обрядів, поштових витрат та витрат на лікування у розмірі 31 341,51 грн та відшкодування моральної шкоди по 150 000,00 грн кожному.

Рішенням Авдієвського міського суду Донецької області від 05 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 - 31 341, 51 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 50 000,00 - відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 - 50 000, 00 моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2014 року рішення Авдієвського міського суду Донецької області від 05 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову (т. 1, а. с. 24-31).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, апеляційний суд, урахувавши наведені обставини та норми процесуального права, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі у частині позовних вимог до ОСОБА_8

Отже, вирішуючи спір, апеляційний суд, урахувавшинаведені норми матеріального і процесуального права та обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для залишення без змін рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральної шкоди по 150 000, 00 грн на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин судові рішення апеляційного суду відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 29 червня 2017 року у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 моральної шкоди по 150 000,00 грн на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 кожному та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик