Справа № 226/2234/17
Провадження № 2/226/677/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої - судді Клепка Л.І.

за участю секретаря Тіссен О.В.,

представника позивача Мощинської Н.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, уточненим під час судового розгляду, до відповідача ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 13.10.2006 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підтвердивши свою згоду на укладення договору, який складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, відповідач перестала виконувати взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 17.08.2018 року за нею утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 117000 грн, з яких: 4709,15 грн - заборгованість за кредитом, 112290,85 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. Оскільки відповідачем ніяких заходів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором, не вживається, позивач просить суд стягнути з неї на його користь 117000 грн. та судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду в розмірі 1600 грн.

В судовому засіданні представник позивача Мощинська Н.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі і суду пояснила, що 13.10.20016року між Приватбанком і відповідачкою було укладено кредитний договір у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Первісна сума кредитного ліміту становила 3300,00 гривень, яка в подальшому змінювалася, що було обумовлено активним використанням відповідачкою карти і не потребувало її згоди за умовами договору. Відповідачка за даним договором використовувала три картки - першу, відкриту 13.10.2006, зі строком дії до останнього дня жовтня 2012 року, другу - відкриту 26.09.2012 на заміну першої зі строком дії до останнього дня липня 2016 року, і третю, відкриту 06.12.2012, зі строком дії до останнього дня серпня 2016 року. При укладенні договору між сторонами діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції від 24.05.2005, з якими була ознайомлена ОСОБА_3, що підтверджує її підпис у заяві. Останній платіж за кредитом в сумі 100,00 гривень відповідачка здійснила 25.07.2014 року. Після цього будь-які платежі на погашення заборгованості нею не здійснювалися, що призвело до порушення умов договору і виникнення заборгованості на загальну суму, розраховану станом на 17.08.2018року, яка становить 117000грн, з яких 4709,15грн. - заборгованість за тілом кредиту, а залишок заборгованості - відсотки за користування кредитом. Вважаючи суму заборгованості об'єктивно обгрунтованою, просила стягнути її з відповідачки на користь Банку та, крім цього, покласти на відповідачку судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду за вирішенням спору.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, вважав підвищення відсотків за користування кредитом, здійснене в односторонньому порядку без повідомлення про це боржника, незаконним і, зазначаючи на сплив строку позовної давності з моменту останнього погашення кредиту до звернення позивача з позовом до суду, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 13.10.2006 року між сторонами укладено кредитний договір (без номера), за яким позивач надав відповідачу кредит 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою річних в розмірі 36,00 % на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.7,11,146).

Уклавши договір, відповідачка відповідно до п.6.5 Умов і Правил надання банківських послуг взяла на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, перевитраті платіжного ліміту, а також сплаті комісії на умовах, передбачених Договором, і надала свою згоду встановлення кредитного ліміту за рішенням банку, який в любий момент може змінити кредитний ліміт шляхом його зменшення, збільшення або анулювання (а.с.13-18, 147-170).

Як слідує з представленого позивачем письмового розрахунку заборгованості, своїх зобов'язань за договором відповідач в повній мірі не виконувала, останній платіж нею здійснено 25.07.2014 року (а.с.5,201), внаслідок чого згідно розрахунку позивача станом на 17.08.2018 року за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 117000,00 грн, з яких: 4709,15 грн - заборгованість за тілом кредиту, 112290,85 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.200-202).

При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Підвищення кредитного ліміту відповідно до Умов та правил надання банківських послуг не потребує згоди позичальника.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як в судовому засіданні представником позивача, відповідачка отримувала в банку три картки - першу, відкриту 13.10.2006 року, зі строком дії до останнього дня жовтня 2012 року, другу - відкриту 26.09.2012 року на заміну першої зі строком дії до останнього дня липня 2016 року, і третю - відкриту 06.12.2012 року, зі строком дії до останнього дня серпня 2016 року.

З виписки про рух коштів за карткою вбачається, що як під час дії першої картки, так і після отримання нових карток, відповідач використовувала кредитні кошти (а.с. 216-226).

За положеннями ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 612 ЦК України обумовлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

З огляду на встановлене судом порушення відповідачем зобов'язання перед банком, з нього на користь позивача безумовно підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту 4709,15 гривень.

В частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом суд зазначає таке.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування відсотків вбачається, що з 30.10.2006 року процентна ставка за договором складала 36%, з 01.01.2013 року процентна ставка зменшена до 30%, з 01.09.2014 року процентну ставку збільшено до 34,8%, а з 01.04.2015 - до 43,2%. В той самий час, як зазначив позивач у позовній заяві, договір був укладений 13.10.2006 року з процентною ставкою 36%, та ж сама ставка зазначена і у відповіді позивача на відзив відповідача.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частина перша ст.1048 ЦК України закріплює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно з п.4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За частиною третьою ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

В разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження повідомлення відповідача про зміни процентної ставки за користування кредитом, а тому доводи відповідача щодо незаконності підвищення процентної ставки заслуговують на увагу.

Як виходить з матеріалів справи, дана позовна заява направлена банком до суду 29.11.2017 року.

Стороною відповідача подана до суду заява про застосування строків позовної давності і відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення банком строку звернення до суду.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права,а за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК України).

З наданої позивачем довідки вбачається, що дія останньої кредитної картки, виданої відповідачеві, закінчилась у серпні 2016 року.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Оскільки дія картки закінчилась у серпні 2016 року, а позов подано в листопаді 2017 року, трирічний строк позовної давності, про застосування якої просить представник відповідача, на момент звернення до суду щодо основної вимоги не закінчився.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки договором сплата процентів визначена періодичними щомісячними платежами, то розрахунок заборгованості за процентами повинен здійснюватися за три роки до дня подачі позовної заяви в суд, тобто з 29.11.2014 по 29.11.2017, при цьому встановлена судом дата останнього погашення в сумі 100 гривень, яка була здійснена 25.07.2014, не впливає на висновки суду щодо періоду стягнення.

На підставі викладеного розрахунок заборгованості за відсотками повинен здійснюватися без підвищення процентної ставки із розрахунку 36% ставки таким чином: 4709,15 гривень х 36% : 360 днів х 1095 днів = 5156,52 гривні, а тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню саме в цьому розмірі.

Суд вважає заяву сторони відповідача в частині застосування строку позовної давності до стягнення відсотків обґрунтованою та доходить висновку про зменшення суми відсотків, що підлягають стягненню, до 5156,52 гривень.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в загальному розмірі 9865,67 гривень, з яких: 4709,15 гривень - заборгованість за кредитом, 5156,52 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Згідно з ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1600,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 134,92 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 625, ч.2 ст.1050, ч.1ст.1054 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, місце знаходження: м.Київ, вул.Грушевського, б.1Д, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, місце знаходження: м.Київ, вул.Грушевського, б.1Д заборгованість за кредитним договором (без номера) від 13.10.2006 року в сумі 9865 (дев'ять тисяч вісімсот шістдесят п'ять) грн. 67 коп., з яких: 4709,15 грн - заборгованість за кредитом і 5156,52 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом та судові витрати в сумі 134,92 грн, перерахувавши зазначені суми на розрахунковий рахунок № 3111.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 04 грудня 2018 року. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано в нарадчій кімнаті 10 грудня 2018 року.

Суддя Л.І.Клепка