Справа № 462/4518/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/5835/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю:представника позивача Жарського І.Р., відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача Сокуренко Є.С. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що розгляд справи здійснено поверхнево та упереджено без всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи. Зазначає, що відмова в задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю та за спливом строку позовної давності суперечить закону. Звертає увагу, що суд не надав належної оцінки доказам наданих позивачем, а саме анкеті-заяві відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, в якій відповідач погодився з тим, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою , а також тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, не перевірений розгорнутий розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 30.06.2016 року. Посилається на те, що відповідач не заперечував щодо підписання кредитного договору та не надав суду доказів, що підпис в анкеті-заяві від 04.12.2009 року йому не належить. Ухвалюючи рішення, суд не врахував правову позицію ВСУ у справі №6-63цс13 де зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідч ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що договору про отримання кредитного ліміту з відсотковою ставкою 30% річних він не укладав. Графа про ставку відсотків не узгоджена та в цілому суперечить Постанові Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року(яка діяла на час оформлення заяви) «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Розділ 2 вказаних Правил чітко вказує, що банк зобов'язаний надати споживачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування. Всупереч наведеному така інформація не була йому надана та матеріали справи не містять письмового підтвердження, що споживач ознайомлений з наведеною інформацію. Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги , оскільки позивачем не доведено надання йому картки і отримання коштів. Крім цього, стверджує, що суд правомірно застосував строк позовної давності, оскільки вважає, що кінцевою датою звернення до суду є 05.12.2012 року. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до Договору б/н від 04.12. 2009 року відповідач по справі ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно заяви-анкети яку підписав відповідач такий згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Кредитний ліміт відповідачу не був визначений, оскільки на дату оформлення всього пакету документів Банку ще не був відомий дохід боржника, що виключає можливість визначити допустимий кредитний ліміт з врахуванням розміру поступлень на заробітну картку. Однак, п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг (далі Правил) зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт.

Підписавши зазначений Договір, відповідач погодився про прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.3.3 Умов та Правил.

Відповідач в суді апеляційної інстанції не заперечив, що саме він підписав заяву разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, що складає між ним та банком Договір. (а.с. 7-13).

Отже, між позивачем та відповідачем був укладений Договір приєднання.

За змістом ст. 634 ч.1 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 638 ч.1 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із змісту заяви № 131779910 (а.с.7 зворот) вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 04.12.2009 року видано картку за номером НОМЕР_1 та проставлений його підпис про отримання такої, а також погодження відповідача із Умовами, Правилами договору та використання платіжної картки, а саме: валюта зобов»язання - гривня; строк дії - 12/13; тип кредитного ліміту - фінансовий; базова процентна ставка-30% із розрахунку 360 днів у році; строк дії кредитного ліміту - відповідає строку дії картки; порядок погашення заборгованості-щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості; погашення заборгованості-самостійне погашення та списання з дебетної картки НОМЕР_2.

Отже, всі істотні умови кредитного ліміту на кредитну картку клієнта сторонами обумовлено у письмовому вигляді та підтверджено підписом відповідача ОСОБА_3 Сторонами угоди досягнуто всіх істотних умов договору, а відтак доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Доводи відповідача про те, що він отримав тільки банківську картку на отримання заробітної плати нічим не доведені так як останній погодився із умовами зазначеними у заяві та отримання платіжної картки підтвердив.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов»язання за Договором та угодою виконав повністю.

Відповідно до п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг - позичальник зобов»язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК зобов»язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до п.8.6 Умов та Правил - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно ст. 629 ЦК договір є обов»язковим до виконання.

За змістом ст. 610 ЦК порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Із наданого позивачем розрахунку користування відповідачем ОСОБА_3 платіжною карткою вбачається, що такий станом на 30.06.2016 року допустив заборгованість за кредитним договором в сумі 4629,22 грн.; за відсотками 12820,01 грн.;2301,77 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також позивачем нараховано штрафи відповідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: штраф фіксована частина 500 грн; штраф (процентна складова) 987,55 грн. Всього заборгованість 21 238,55 грн.

Отже, Виписка по рахунку, яка знаходиться у матеріалах справи є первісним бухгалтерським документом про видачу та сплату коштів за Кредитним договором.

Наведене спростовує твердження суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи належного доказу про отримання ним кредитного ліміту, користування таким та здійснення часткових погашень за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на ст.ст. 256, 267 ЦК зміст яких зводиться до пропуску строку позовної давності.

Однак, із Виписки по рахунку та розрахунком заборгованості стверджується проведення останньої сплати заборгованості 10.08.2012 року в сумі 150,00 грн., а останній місячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості 29.11.2013 року, що із врахуванням дати подання позову 22.08.2016 року та строку дії картки-12/13 свідчить, що не до всіх місячних платежів позивачем пропущено строк позовної давності.

Із врахуванням дати в розрахунку заборгованості 01.08.2013 року належна до стягнення сума боргу із врахуванням строку позовної давності за період з 22.08.2013 року по 22.08.2016 року становить:

заборгованість по тілу кредиту: 4629,22 грн. -3962,68грн. = 666,54 грн.;

заборгованість за відсотками: 12820,01 грн.-2580,49 грн. = 10239,52 грн.;

заборгованість за комісією: 2301,77 грн. - 601,77 грн. = 1700,00 грн.;

штраф фіксована частина 500грн.;

штраф процентна складова 666,54 грн.+10239,52 грн. + 1700,00 грн.=12606,06 грн. -*5%= 630,30 грн.

Колегія суддів вважає, що сума 630,30 грн., яка є штрафом процентної складової до стягнення не підлягає, оскільки подвійні санкції у вигляді штрафу суперечать загальним засадам судочинства та нормам Конституції.

Відтак, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає : заборгованість за тілом кредиту 666,54 грн.; заборгованість за відсотками в сумі 10 239,52 грн.; заборгованість за комісією 1700,00 грн., штраф фіксована частина 500,00 грн. - всього 13 106,06 грн., що становить заборгованість в межах строку позовної давності.

Застосовуючи строк позовної давності без заяви відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.06.2015 року по справі № 6-738цс/15, де зазначено, що виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу У ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов»язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосовувати позовну давність.

Відповідно до ст.81 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК стягненню підлягають судові витрати.

Згідно ст.376 ч.1 п. 4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 липня 2017 року скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту-666,54 грн.; заборгованість за відсотками-10239,52 грн.; заборгованість за комісією-1700 грн., штраф фіксована складова 500 грн. - всього 13 106,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по справі в сумі 1645,96 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота