Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 654/2662/15-ц

провадження № 61-11985св18

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонавтотранс»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 листопада 2015 року у складі судді Ширінської О. Х. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бугрика В. В., Склярської І. В., Пузанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонавтотранс» (далі - ТОВ «Херсонавтотранс») звернулося до суду з позовами до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивований тим, що 26 липня 1990 року розпорядженням Ради Міністрів Української РСР № 301-р у користування Херсонському територіально-виробничому об'єднанню «Херсонавтотранс» (далі - ХТВО «Херсонавтотранс») було надано земельну ділянку для будівництва пансіонату на 400 місць. На підставі цього розпорядження ХТВО «Херсонавтотранс» видано державний акт на право постійного користування землею у 1990 році серії НОМЕР_2. Надалі ХТВО «Херсонавтотранс» було перетворено у ВАТ «Херсонавтотранс». Відповідно до Статуту ВАТ «Херсонавтотранс» є правонаступником усіх прав та обов'язків ХТВО «Херсонавтотранс». У 2008 році ВАТ «Херсонавтотранс» перетворено у ТОВ «Херсонавтотранс» з усіма правами правонаступника. Правомірність користування земельною ділянкою бази відпочинку «Дружба» встановлено рішеннями судів у справі за позовом ВАТ «Хероснавтотранс» до Круглоозерскої сільської ради про визнання частково недійсним рішення Круглоозерської сільської ради від 20 грудня 2002 року № 51. Позивач зазначав, що на вказаній земельній ділянці розташовані будинки відпочинку відповідачів, які перешкоджають йому вільно користуватися земельною ділянкою.

Ураховуючи викладене, позивач просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні ТОВ «Херсонавтотранс» земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом демонтажу будинків відпочинку.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2015 року справу за позовом ТОВ «Херсонавтотранс» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, справу за позовом ТОВ «Херсонавтотранс» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та справу за позовом ТОВ «Херсонавтотранс» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою об'єднано в одне провадження (а. с. 110).

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 17 лютого 2016 року, позовні вимоги ТОВ «Херсонавтотранс» задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ТОВ «Херсонавтотранс» земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом демонтажу будинку у вигляді бочки. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ТОВ «Херсонавтотранс» земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом демонтажу двох будинків відпочинку. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ТОВ «Херсонавтотранс» земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом демонтажу трьох будинків відпочинку. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі не надали належних доказів на підтвердження права користування земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні ТОВ «Херсонавтотранс», що свідчить про самовільне зайняття ними земельної ділянки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 та касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 17 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, суд касаційної інстанції посилався на те, що апеляційний суд не перевірив обґрунтованість підстав позову ТОВ «Херсонавтотранс» з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 06 жовтня 2009 року, якою залишено без змін постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 16 червня 2009 року про відмову ТОВ «Херсонавтотранс» у позові до Круглоозерської сільської ради про визнання права користування земельною ділянкою площею 5,2 га по АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки рішеннями Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2013 року встановлено, що першочерговий договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, на підставі якого відбулися подальші відчуження, не є укладеним, спірні об'єкти не набули статусу нерухомого майна на законних підставах і, як наслідок, не набули статусу об'єкта цивільного права, стосовно якого можна застосувати норми Цивільного кодексу України про захист права власності як об'єкта нерухомості, придбаного за цивільно-правовими угодами.

У квітні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та не надали належної оцінки тому, що ТОВ «Херсонавтотранс» не є власником спірної земельної ділянки. Також суд апеляційної інстанції не врахував висновків ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 25 травня 2015 року у справі 6-159цс15.

У липні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ТОВ «Херсонавтотранс», у яких воно просило залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що прийняті при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

03 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду від 19 березня 2018 року справу за позовом ТОВ «Херсонавтотранс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Положеннями частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до частин першої-третьої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно зі статтею 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України).

Положеннями статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності віднесено до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Враховуючи, що земельні ділянки є особливим об'єктом цивільного обігу, питання захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки регулюється як Земельним кодексом України (Глава 23 - «Захист прав на землю»), так і Цивільним кодексом України (Глава 29 - «Захист права власності»). Так, статтею 152 ЗК України передбачено можливість захисту права на земельну ділянку у тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Дана норма кореспондується із загальною нормою статті 391 ЦК України про те, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника, відповідно до положень глави 29 цього кодексу. Отже, захист обмежених речових прав - зокрема, права користування земельною ділянкою, здійснюється подібно до захисту права власності.

Захист речового права шляхом пред'явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим лише носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачеві речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Суди попередніх інстанцій установили, що 26 липня 1990 року розпорядженням Ради Міністрів Української РСР № 301-р у користування ХТВО «Херсонавтотранс» було надано земельну ділянку для будівництва пансіонату на 400 місць. На підставі цього розпорядження ХТВО «Херсонавтотранс» видано державний акт на право постійного користування землею у 1990 році серії НОМЕР_2.

Рішенням 42 сесії VІ скликання Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 23 жовтня 2015 року № 480 припинено право користування земельною ділянкою площею 5,2 га ХТВО «Херсонавтотранс» для будівництва пансіонату в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області. Визнано таким, що втратив чинність, державний акт на право користування землею серії НОМЕР_2 від 1990 року (т. 1, а. с. 119).

Відповідно до листа Фонду державного майна України від 25 грудня 2015 року № 11-102-04064 регіональне відділення за результатами розгляду листа заступника генерального директора з фінансових та економічних питань ТОВ «Херсонавтотранс» повідомило, що ВАТ «Херсонавтотранс» створено шляхом приватизації державного підприємства автомобільного транспорту «Херсонавтотранс», наказ про приватизацію від 28 травня 1996 року № 635. Відповідно до Статуту ВАТ «Херсонавтотранс», затвердженого начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області 29 липня 1996 року, ВАТ «Херсонавтотранс» є правонаступником ХТВО «Херсонавтотранс» (т. 1, а. с. 209).

Правомірність набуття позивачем права користування вищевказаною земельною ділянкою та об'єктами нерухомого майна бази відпочинку «Дружба» (с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області) було предметом розгляду декількох судових процесів.

У частині третій статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічна норма міститься у частині четвертій статті 82 ЦПК України. Як роз'яснено судам у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК України, мається на увазі будь-яке судове рішення , яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом частини третьої статті 14, частини третьої статті 61, частини другої статті 223 ЦПК України особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 26 березня 2008 року у справі за позовом ВАТ «Херсонавтотранс» до Круглоозерської сільської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання частково недійсним рішення встановлено, що 26 липня 1990 року Рада Міністрів УРСР згідно з розпорядженням № 301 надала у користування ХТВО «Херсонавтотранс» земельну ділянку для будівництва пансіонату на 400 місць. На підставі цього розпорядження Виконавчий комітет Голопристанської районної ради народних депутатів видав ХТВО «Херсонавтотранс» державний акт серії № 065660 про право постійного користування земельною ділянкою площею 5,2 га для будівництва пансіонату в оздоровчій зоні «Каркініт».

У 1996 році ХТВО «Херсонавтотранс» реорганізовано у ВАТ «Херсонавтотранс», яке є правонаступником його прав та обов'язків (а. с. 210). У зв'язку з реорганізацією ХТВО «Херсонавтотранс» у ВАТ «Херсонавтотранс» до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 5,2 га в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області (т. 1, а. с. 11, 12).

Відповідно до статей 37, 38 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року № 1540-06, статті 34 Закону України від 27 березня 1991 року № 887-XII «Про підприємства в Україні», статті 28 Закону України від 04 березня 1992 року № 2163-XII «Про приватизацію майна державних підприємств» при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства. Обмежень щодо обсягу прав, які переходять при реорганізації, чинне законодавство не встановлює.

04 вересня 1996 року Фонд державного майна України передав позивачу цілісний майновий комплекс ХТВО «Херсонавтотранс». Згідно з актом приймання-передачі державного майна від 04 вересня 1996 року № 187 та доповнення до нього, Фонд державного майна України передав ВАТ «Херсонавтотранс» об'єкти нерухомого майна бази відпочинку «Дружба» (с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області), а також об'єкти незавершеного будівництва цієї бази відпочинку вартістю 192 920 грн.

Згідно з довідкою ВАТ «Херсонавтотранс» від 30 серпня 2007 року № 18/3 це майно обліковується на балансі ВАТ «Херсонавтотранс».

Дані обставини підтверджуються також актом приймання-передачі державного майна від 04 вересня 1996 року, листом регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області від 15 січня 2002 року № 02-13, згідно з якими до статутного фонду ВАТ «Херсонавтотранс» увійшли такі об'єкти нерухомості: будиночки пансіонату, трансформаторна підстанція, глибинна свердловина, водопровід з водонапірною баштою, бетонне огородження, сміттєзбірник, а також об'єкти незавершеного будівництва бази відпочинку «Дружба», яка знаходиться в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області (т. 2, а. с. 160, 217).

Відповідно до листа Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 31 серпня 2015 року № 02-11/208, земельна ділянка, на якій розташована база відпочинку «Дружба», що знаходиться в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області, площею 5,184 га, раніше перебувала в користуванні ХТВО «Херсонавтотранс» для будівництва пансіонату на 400 місць в с. Більшовик згідно з державним актом серії НОМЕР_2 на площу 5,2 га.

Як зазначено у звітності Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, площа земельної ділянки під базою відпочинку «Дружба» ХТВО «Херсонавтотранс» станом на 01 липня 2015 року становить 4,6369 га та належить до земель комунальної власності Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Решта частини земельної ділянки загальною площею 0,5471 га перебуває на підставі рішень судів у приватній власності інших осіб, відомості про які знаходяться у Державному земельному кадастрі. Інших документів на право користування цією земельною ділянкою не зареєстровано (т. 1, а. с. 130).

Відповідно до листа Фонду державного майна України від 25 грудня 2015 року № 11-102-04064, ВАТ «Херсонавтотранс» створено шляхом приватизації державного підприємства автомобільного транспорту «Херсонавтотранс», наказ про приватизацію від 28 травня 1996 року № 635. Відповідно до Статуту ВАТ «Херсонавтотранс», затвердженого начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області 29 липня 1996 року, ВАТ «Херсонавтотранс» є правонаступником ХТВО «Херсонавтотранс» (т. 1, а. с. 209).

Постановою господарського суду України від 16 листопада 2011 року у справі за позовом ТОВ «Херсонавтотранс» до ЗАТ «Мехрембут», Дочірнього підприємства ТОВ «СіДВіН» про визнання права власності на визнання догорів і додаткових угод недійсними у задоволенні позову про визнання права власності та визнання договорів і додаткових угод недійсними у зв'язку з відсутністю доказів державної реєстрації за позивачем права власності на будівлі пансіонату бази відпочинку «Дружба», який знаходиться за адресою: с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області, або нотаріального посвідчення та державної реєстрації відповідного договору, відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Херсонавтотранс» до Виконавчого комітету Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, третя особа - ТОВ «СіДВіН», про скасування рішень Виконкому від 26 серпня 2009 року № 57 про надання дозволу на оформлення права приватної власності на нерухоме майно, що знаходиться на території бази відпочинку «Дружба», та від 23 червня 2010 року № 35 про надання дозволу на реконструкцію (переобладнання) літнього будиночка, що знаходиться на території бази відпочинку «Дружба» с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області, під розміщення кафе, касаційну скаргу ТОВ «Херсонавтотранс» залишено без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року, якою адміністративний позов залишено без розгляду, - без змін.

Суди у зазначеній адміністративній справі № 654/5413/14-а встановили, що ТОВ «Херсонавтотранс», як правонаступник ХТВО «Херсонавтотранс», є користувачем земельної ділянки площею 5,2 га в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 26 липня 1990 року серія НОМЕР_2.

04 вересня 1996 року Фонд державного майна передав позивачу цілісний майновий комплекс ХТВО «Херсонавтотранс» та згідно з актом прийому-передачі від 04 вересня 1996 року № 187 та доповненнями до нього - майно бази відпочинку «Дружба» в селі Більшовик Голопристанського району Херсонської області, а також об'єкти незавершеного будівництва даної бази відпочинку вартістю 192 920 грн.

В період з вересня 2009 по 2014 роки позивач сплачував земельний податок за користування земельною ділянкою саме в розмірі 5,2 га, що знаходиться в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області.

Вказані вище обставини встановлені рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 лютого 2014 року у справі № 654/2384/13-ц та відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України є встановленими та доказуванню не підлягають.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідно до установчого договору про створення обслуговуючого кооперативу «Дружба», є членами цього кооперативу (т. 1, а. с. 184-186).

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 листопада 2009 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку відпочинку у вигляді бочки, який розташований на території колишньої бази відпочинку «Дружба» в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області, укладений між ОСОБА_1 та КП «Берізка» 10 вересня 1998 року; визнано право власності на цей будинок відпочинку за ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 4).

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08 липня 2010 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 листопада 2009 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1, а. с. 5).

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2010 року позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Берізка» про визнання права власності на будинок на підставі частини третьої статті 169 та пункту третього частини першої статті 207 ЦПК України залишено без розгляду (т. 1, а. с. 6).

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 листопада 2009 року визнано дійсним договір купівлі-продажу двох будинків відпочинку, які розташовані на території колишньої бази відпочинку «Дружба» в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області, укладений між ОСОБА_2 та КП «Олімп» 10 вересня 1998 року; визнано право власності на ці будиночки відпочинку за ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 37)

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 07 липня 2010 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 листопада 2009 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1, а. с. 38).

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2010 року позовну заяву ОСОБА_2 до КП «Олімп» про визнання права власності залишено без розгляду (т. 1, а. с. 40).

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 листопада 2009 року визнано дійсним договір купівлі-продажу трьох будинків відпочинку, які розташовані на території колишньої бази відпочинку «Дружба» в с. Більшовик Голопристанського району Херсонської області, укладений між ОСОБА_3 та КП «Ірина» 10 листопада 2003 року; визнано право власності на ці будинки відпочинку за ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 70).

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2010 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 листопада 2009 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (т. 1, а. с. 71, 72).

Згідно з витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 вересня 2015 року, 04 вересня 2015 року право власності відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на будинки за адресою: АДРЕСА_1, скасовано (т. 1, а. с. 30-31, 57-58, 86-87).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій вищевикладене до уваги не взяли і поклали обов'язок усунути перешкоди в користуванні ТОВ «Херсонавтотранс» земельною ділянкою, шляхом демонтажу будинку у вигляді «бочки» і будинків відпочинку, на осіб, яким ці об'єкти не належать на праві власності.

Постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 листопада 2015 року, апеляційний суд не врахував висновків, наведених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року, про те, що згідно з витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а. с. 30-31, 57-58, 86-87) право власності відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на будинки за адресою: АДРЕСА_1, скасовано. Рішень судів, якими б було визнано за відповідачами право власності на спірні будинки, немає.

Оскільки позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є способом захисту цивільних прав та інтересів і регламентується у тому числі положеннями Глави 29 ЦК України, до цього позову застосовується норма частини першої статті 15 ЦК України, за приписами якої передумовами захисту суб'єктивного цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Всупереч вимог статті 60 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, позивач не довів належними доказами те, що саме відповідачі об'єктивно порушують його право користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню, то сплачений при її подачі судовий збір у розмірі 584 грн 64 коп. підлягає стягненню з позивача ТОВ «Херсонавтотранс» на користь відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 21 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонавтотранс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонавтотранс» на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 584 грн 64 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк