ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Суми

Справа №592/3598/18

Номер провадження 22-ц/788/1454/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 червня 2018 року ухваленого під головуванням судді Катрич О.М. у приміщенні Ковпаківського районного суду м.Суми

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

06 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання його дочки з 1500 грн до 750 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивував тим, що у листопаді 2017 року шлюб між сторонами був розірваний та стягнуто аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно, які він міг сплачувати, оскільки працював. Проте наприкінці листопада 2017 року він втратив роботу, тому з січня по березень 2018 року взагалі аліменти не сплачував. З 20 березня 2018 року позивач зареєстрований як безробітний і йому призначена допомога у сумі 500 грн щомісячно. Цей дохід позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, тому просив зменшити розмір аліментів до 750 грн, тобто до мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач з вказаним рішення не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та зменшити розмір аліментів.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що у звязку із втратою роботи його матеріальне становище змінилось, що є передбаченою ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів. Зазначене підтверджується довідкою Сумського міського центру зайнятості, в якій відображений дохід позивача за березень 2018 року у розмірі 87,74 грн, за квітень 2018 року у розмірі 181,33 грн, за травень 2018 року 140,39 грн, а за червень 2018 року 544 грн. Інших доходів, як вбачається з довідки державної податкової інспекції у м. Сумах, з січня по березень 2018 року, позивач не має. Отже, реальної можливості сплачувати 1500 грн щомісячно заявник не має, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

10 серпня 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявниця вказала, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, а доводи заявника апеляційної скарги є безпідставними, оскільки, позивач з 2013 року офіційно не працює, проте отримує неофіційний дохід, працюючи на будівництві, а на даний час він працює таксистом, використовуючи автомобіль його матері. Вважає, що метою отримання статусу безробітного ОСОБА_1 є не отримання ним допомоги і пошук роботи, а звернення до суду з даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони з 25 липня 2014 року перебували у шлюбі, мають доньку Марію, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

На підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано і з батька дитини на користь матері стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки Марії в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 02 жовтня 2017 року, а також 1500 грн на утримання ОСОБА_2 до досягнення донькою 3-х річного віку (а.с. 5).

Дане рішення набрало законної сили і сторонами не оскаржено.

З 20 березня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрований в Сумському міському центрі зайнятості як безробітний (а.с. 7, 40), за березень йому виплачена допомога по безробіттю у сумі 87,74 грн (а.с. 9), а за травень 140,39 грн (а.с. 41).

Позивач з жовтня 2017 року має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 31 березня 2018 року становить 8469,11 грн (а.с.10).

Малолітня дочка сторін Марія проживає та знаходиться на утриманні у матері, відвідує дитячий садок (а.с. 11, 30), перебуває на обліку у алерголога, кардіолога, має лор захворювання (а.с. 25-29).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що змін у матеріальному або сімейному стані позивача, після постановлення рішення суду про стягнення аліментів, не відбулося. Як на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, так і на день звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 офіційного заробітку не мав, а статус безробітного не позбавляє його обовязку сплачувати аліменти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд визначив та дослідив обставини, передбачені ст. 182 СК України, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України, оскільки позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану.

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що він є безробітним та крім допомоги по безробіттю інших доходів не має не спростовують висновку суду першої інстанції про його обовязок утримувати дочку та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Визначений за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2017 року розмір аліментів відповідає вимогам СК України, а його зменшення без підтвердження реального погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його дочки ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам.

Як вірно вказав суд першої інстанції та фактично визнав позивач стягнуті з нього аліменти у сумі 1500 грн щомісячно він мав змогу сплачувати під час отримання неофіційного доходу. Отже, набуття статусу безробітного не позбавляє права заявника і надалі отримувати неофіційний дохід та виконувати обовязок щодо утримання своєї дочки.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що за рішенням суду від 1 листопада 2017 року були стягнуті із ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно не тільки на утримання малолітньої доньки але у такому ж розмірі були стягнуті аліменти і на утримання дружини до досягнення донькою трирічного віку. ОСОБА_1 , не маючи на той час офіційного заробітку, погоджувався із таким розміром аліментів, який загалом складав 3000 грн.00 коп. щомісячно. 2 грудня 2017 року малолітня донька сторін досягла трирічного віку, що потягло за собою припинення у подальшому обовязку для ОСОБА_1 в утриманні дружини. Таким чином, витрати останнього на утримання доньки та дружини зменшились удвічі і дана обставина свідчить про покращення майнового становища позивача у справі.

Крім того, доводи ОСОБА_1 про погіршення його матеріального становища спростовуються тим, що у травні 2018 року, тобто під час перебування на обліку у Центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, позивач уклав з адвокатом ОСОБА_4 договір про надання правової допомоги на платній основі (а.с. 32).

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що оскільки позивач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоровя, інших утриманців не має, тому має можливість організувати своє життя таким чином щоб надавати належне майнове утримання своїй малолітній донці.

Інші доводи заявника апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 червня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

ОСОБА_5