Справа № 748/35/18 Провадження № 22-ц/795/557/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Скрипка А. А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Бечка Є.М., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

за участі: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Олещенко В.І. від 27 лютого 2018 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Національна академія внутрішніх справ звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі у розмірі 36 061 грн. 92 коп. У обґрунтування вимог заявленого позову позивач вказує, що відповідач навчався у Національній академії внутрішніх справ відповідно до договору №13-632 від 09.09.2013 року на денній формі навчання за державним замовленням. Наказом від 20.05.2016 року №62 ОСОБА_3 було відраховано з числа курсантів НАВС та звільнено з органів Національної поліції за власним бажанням, згідно п.7 ч.1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію. При цьому позивач зазначає, що оскільки ОСОБА_3 навчався за рахунок коштів державного бюджету, то на підставі п.3 та п.4 укладеного з позивачем договору він повинен відшкодувати вартість витрат, повязаних з утриманням його у навчальному закладі за період навчання з 28.08. 2013 року по 20.05. 2016 року у розмірі 36 061 грн. 92 коп., а саме, 9 727 грн. 09 коп. грошового забезпечення, 8 127 грн. 80 коп. витрат на продовольче забезпечення, 15 701 грн. 03 коп. витрат на оплату комунальних послуг та спожитих відповідачем енергоносіїв, 2 506 грн. витрат на речове забезпечення.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.02.2018 року позовну заяву Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь Національної академії внутрішніх справ 22 018 грн. 34 коп. витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Національної академії внутрішніх справ 976 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 27.02.2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим з неповним зясуванням обставин справи. ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано не прийняв до уваги тих обставин, що наказом Національної академії внутрішніх справ №709 від 25.05.2016 року його було поновлено на заочній формі навчання на платній основі, що є підставою для припинення стягнення фактичних витрат на підготовку. При цьому ОСОБА_3 зазначає, що його згідно контракту №7 від 07.07.2017 року про проходження служби в поліції, було прийнято на службу в поліції на посаду в ГУНП в Чернігівській області строком на 2 роки. Доводи апеляційної скарги стверджують, що вказана обставина також є підставою для припинення стягнення суми витрат, повязаних з утриманням у вищих навчальних закладах, які здійснюють підготовку поліцейських. З посиланням на Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313, який в подальшому втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 року Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги стверджує, що окремих умов або обмежень при поновленні на навчанні (таких як форма навчання,спеціалізація, умови навчання) не зазначено, тобто, є необхідним лише сам факт поновлення відрахованого курсанта. ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги стверджує, що Порядком відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (Порядок №261) також не визначено окремих умов або обмежень при поновленні на навчанні, є необхідним лише факт поновлення відрахованого курсанта. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано не прийняв до уваги факту повторного прийняття відповідача на службу в поліцію. З посиланням на статтю 257 ЦПК України ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги зазначає, що належним чином повідомлений позивач двічі не зявлявся у судове засідання, не повідомляючи при цьому суд про причини своєї неявки. Вказані обставини, як вважає ОСОБА_3 є підставою для залишення позову без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Національна академія внутрішніх справ просить відхилити апеляційну скаргу у звязку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване і законне рішення суду першої інстанції від 27.02.2018 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду представник Національної академії внутрішніх справ, відповідач ОСОБА_3, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.145,146), не зявились. Згідно приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 375 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 27.02.2018 року, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до наказу ректора Національної академії внутрішніх справ від 08.08.2013 року № 99 (а.с.8), ОСОБА_3 з 28.08.2013 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням.

09.09.2013 року між Національною академією внутрішніх справ з одного боку, Головним управлінням МВС України в Чернігівській області з другого боку та ОСОБА_3 було укладено договір №13-632 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (Національній академії внутрішніх справ) (а.с.7).

Відповідно до умов укладеного договору, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням,речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Згідно п.2.1.3. укладеного договору від 09.09.2013 року №13-632, НАВС, як виконавець, зобовязаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до п.2.3.6. укладеного договору, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відповідач зобовязувався відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 п.п.3.1. вказаного договору регламентовано, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з відрахуванням особи з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність, за порушення дисципліни.

Відповідно до п.4.1. даного договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Згідно п.4.2. договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.4.4. укладеного договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Наказом Національної академії внутрішніх справ від 06.11.2015 року №192 о/с (а.с.9) ОСОБА_3, згідно з пунктом 9 XI Закону України Про Національну поліцію, статтею 61 Закону України Про вищу освіту та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено за пунктом 63 к (у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу(службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Наказом Національної академії внутрішніх справ від 11.11.2015 року №202 о/с (а.с.10) ОСОБА_3, відповідно до пункту 3 статті 47, пункту 1 статті 81 та пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію було призначено на посаду із присвоєнням спеціальних звань.

Наказом від 20.05.2016 року №62 о/с (а.с.11), ОСОБА_3 було відраховано з числа курсантів НАВС та звільнено з органів Національної поліції за власним бажанням, згідно п.7 ч.1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію. Сума фактичних витрат на підготовку звільненого ОСОБА_3 становить 36 061 грн.92 коп.

З 28.08.2013 року по 20.05.2016 року, відповідно до умов укладеного договору №13-632 від 09.09.2013 року, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Згідно довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ від 20.05.2016 року (а.с.14), розмір фактичних витрат, повязаних з навчанням у навчальному закладі ОСОБА_3, становить 36 061 грн. 92 коп.

Відповідно до наказу Національної академії внутрішніх справ від 25.05.2016 року №709 (а.с.63), ОСОБА_3, відрахованого з денної форми навчання факультету №1 навчально-наукового інституту №1 наказом від 20.05.2016 року №62 о/с, поновлено на 9-й семестр у складі студентів 5-КА курсу (набір 2012 року, термін навчання - 5 років, на умовах договору з фізичними та юридичними особами) з підготовки здобувачів ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю Правознавство факультету №2 за умови ліквідації академічної різниці в навчальних планах.

07.07.2017 року (а.с.67-68) ОСОБА_3 було укладено контракт про проходження служби в поліції, на посаді в ГУНП в Чернігівській області, строк дії контракту з 07.07.2017 року по 07.07. 2019 року.

З посиланням на пункти 2, 3, 5, 6 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), в подальшому постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 року; приймаючи до уваги ч.1 статті 23 Закону України Про військовий обовязок і військову службу (в редакції станом на 2013 рік), а також виходячи із приписів Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та звязку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог заявленого позову.

При цьому суд першої інстанції також виходив із положень п.5.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260, а також із положень п.3 та додатку 7 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб (в подальшому постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України №1052 від 27.12.2017 року, №103 від 21.02.2018 року).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з врахуванням норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що грошове забезпечення військовослужбовця строкової служби дорівнює 1 848 грн. (154 грн. х 12 місяців), а грошове забезпечення відповідача, як курсанта за перші 12 місяців згідно розрахунку (а.с.16-17) дорівнює 2 980 грн. 68 коп. (987 грн. 67 коп. за 4 місяці 2013 року + 1 993 грн. 01коп. за 8 місяців 2014 року). За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що до відшкодування на користь позивача за перші 12 місяців навчання належить 1 132 грн. 68 коп. (2 980 грн. 68 коп. - 1 848 грн.). Як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, сума відшкодування за комунальні послуги за перші 12 місяців навчання відповідача в якості курсанта дорівнює 5 913 грн. 78 коп. (а.с.26), проте, відповідно до приписів Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, вказана сума відшкодуванню не підлягає. Сума коштів, витрачених на харчування за перші 12 місяців навчання відповідача, дорівнює 6 281 грн. 80 коп. (а.с.20), разом з тим, вказана сума також не підлягає відшкодуванню, згідно положень Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, оскільки військовослужбовці і курсанти вищих навчальних закладів МВС мають однакові норми харчування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002 року. Речове забезпечення підлягає відшкодуванню у повному обсязі за всі роки навчання. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що за перші 12 місяців навчання відповідача не підлягають відшкодуванню кошти у розмірі 14 043 грн. 58 коп., виходячи із розрахунку: 1 848 грн. + 5 913 грн. 78 коп. + 6 281 грн. 80 коп. З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 22 018 грн. 34 коп. (36 061 грн. 92 коп. - 14 043 грн. 58 коп.) витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 27.02.2018 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не прийняв до уваги тієї обставини, що наказом позивача від 20.05.2016 року №62 о/с відповідача було відраховано з числа курсантів третього курсу, проте, наказом позивача від 25.05.2016 року №709 ОСОБА_3 було поновлено на заочній формі навчання на платній основі в Національній академії внутрішніх справ. ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги вказує, що за даних обставин є необгрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з нього на користь позивача витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі. При цьому ОСОБА_3 також посилається на ті обставини, що 07.07.2017 року ним було укладено контракт про проходження служби в поліції, на посаді в ГУНП в Чернігівській області, строк дії контракту з 07.07.2017 року по 07.07.2019 року. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.02.2018 року, виходячи із наступного. ОСОБА_3 дійсно було поновлено наказом Національної академії внутрішніх справ від 25.05.2016 року №709 на заочній формі навчання на платній основі (на умовах договору з фізичними та юридичними особами). Відповідно до ч.2 п.6 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 (у редакції, яка діяла на час вступу до навчального закладу та звільнення відповідача), єдиною підставою для припинення стягнення суми витрат є поновлення на навчанні особи, що була відрахована з навчального закладу. При цьому п.1 ч.1 вказаного Порядку відшкодування регламентує, що цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчались за державним замовленням у вищих навчальних закладах, витрат, повязаних з утриманням у навчальних закладах. За даних обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що поновлення відповідача на заочній формі навчання на платній основі (на умовах договору з фізичними та юридичними особами) не є підставою для припинення стягнення суми витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що 07.07.2017 року ОСОБА_3 було укладено контракт про проходження служби в поліції, на посаді в ГУНП в Чернігівській області, строк дії контракту з 07.07.2017 року по 07.07. 2019 року, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 27.02.2018 року, з наступних підстав. По справі встановлено, що 09.09.2013 року між Національною академією внутрішніх справ з одного боку, Головним управлінням МВС України в Чернігівській області з другого боку та ОСОБА_3 було укладено договір №13-632 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (Національній академії внутрішніх справ). Відповідно до п.2.3.6. укладеного договору, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відповідач зобовязувався відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до ч.2 п.6 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 (у редакції, яка діяла на час вступу до навчального закладу та звільнення відповідача), єдиною підставою для припинення стягнення суми витрат є поновлення на навчанні особи, що була відрахована з навчального закладу. При цьому п.5 укладеного договору №13-632 від 09.09.2013 року визначено вичерпний перелік підстав дострокового розірвання договору без відшкодування фактичних витрат на підготовку, інших підстав припинення стягнення суми витрат умовами укладеного договору не передбачено. Приписи статті 629 ЦК України регламентують, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено у оскаржуваному рішенні, що вказані доводи відповідача не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки ОСОБА_3 уклав контракт з Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області строком на два роки. Разом з тим, відповідно п.2.3.5. укладеного договору №13-632 від 09.09.2013 року, відповідач зобовязувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, призначеною замовником (ГУ МВС України в Чернігівській області) згідно договору, і відпрацювати не менше трьох років.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на статтю 257 ЦПК України стверджують, що суд першої інстанції необґрунтовано не постановив ухвалу про залишення даної позовної заяви без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений представник позивача двічі не зявлявся в судове засідання та не повідомляв суд про причини своєї неявки. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи із наступного. Відповідно до приписів п.3 ч.1 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи. Матеріали даної цивільної справи містять в собі заяву представника Національної академії внутрішніх справ про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.2), на яку і послався суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, розглядаючи дану цивільну справу у відсутності представника позивача. Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до приписів ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положення ч.1 статті 4 ЦПК України регламентують, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі приписів норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 22.05.2018 року.

Головуючий:Судді: