БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Справа № 200/5013/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа: ПН ДМНО ОСОБА_8 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною частковою власністю подружжя та визнання за нею та за ОСОБА_3 права особистої власності на ? частину зазначеної квартири за кожним; визначення порядку володіння та користування квартирою; усунення для неї перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення; визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 10 серпня 2015 року; визнання за нею права власності на автомобілі марки «TOYOTA RAV 4», д.н. НОМЕР_6 та марки «VOLKSWAGEN EOS», д.н. НОМЕР_2.

10 грудня 2015 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову - накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м. опис об'єкта нерухомого майна: трикімнатна квартира НОМЕР_8 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,2 - коридор; 3,4,5,7,12,13 - кладові; 6 - кухня; 8 - туалет; 9 - ванна кімната; 10,11,14 - житлові кімнати; І, ІІ - балкони; накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA RAV4», двигун № НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий; накладено арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN EOS», кузов НОМЕР_5, 2008 року випуску, колір чорний. Зазначені заходи забезпечення позову вжиті до вирішення спору по суті.

18 жовтня 2016 року ухвалою суду від було задоволено клопотання представника позивачки про роз`єднання позовних вимог: роз`єднано в самостійні провадження поєднані в одному провадженні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання права власності на частину квартири, визначення порядку володіння та користування квартирою, усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на автомобілі - виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання квартири спільною частковою власністю, визнання права особистої власності на частину квартири, усунення перешкод в користуванні шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою.

До березня 2017 року цивільна справа знаходилась в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

27 березня 2017 року розпорядженням керівника апарату суду у зв'язку із перебуванням судді Кудрявцевої Т.О. на довготривалому лікарняному у зв'язку із вагітністю та пологами здійснено повторний автоматизований розподіл цивільної справи, за результатами якого справу передано до провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцовій Т.В. з присвоєнням номеру судової справи: 200/5013/17.

28 березня 2017 року ухвалою суду в новому складі постановлено прийняти цивільну справу до свого провадження та призначити її до розгляду в остаточній редакції позовних вимог ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації прав відносно автомобіля марки «TOYOTA RAV4», кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий.

22 лютого 2018 року за клопотанням представника позивачки у зв'язку із набранням чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України - ухвалою суду постановлено цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації прав - розглядати в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що з 02.09.2011р. по 30.09.2013р. ОСОБА_2 з відповідачем ОСОБА_3 знаходилася у зареєстрованому шлюбі, за час якого було придбане спірне рухоме майно - два автомобілі: 05.07.2012р. - автомобіль марки «TOYOTA RAV4», кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий, який було зареєстровано за позивачкою, та, 08.07.2012р. - автомобіль марки «VOLKSWAGEN EOS», кузов НОМЕР_5, 2008 року випуску, колір чорний, який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 30.09.2013р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано 30.09.2013р. Автомобіль марки TOYOTA RAV4 - залишився в користуванні позивачки, автомобіль VOLKSWAGEN EOS - в користуванні відповідача ОСОБА_3 Вважає, що відповідач ОСОБА_3 з метою протиправного заволодіння вищезазначеним автомобілем марки TOYOTA RAV4 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про розподіл спільно набутого в шлюбі майна. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2015р. по цивільній справі № 175/2655/15-ц було: визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий; припинено за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі за № 175/3395/15-ц від 02.09.2015р. зазначений автомобіль було витребувано від ОСОБА_2 та передано ОСОБА_3 02.10.2015р. вказане заочне рішення було скасоване судом першої інстанції, а сам позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування автомобіля з незаконного володіння - залишено без розгляду. 22 грудня 2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області було скасоване рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2015р. по справі за № 175/2655/15 - в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання за ним права особистої власності на автомобіль марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий - було відмовлено. Згодом позивачці стало відомо, що 03.10.2015р. між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, на підставі якого ОСОБА_4 отримала довідку-рахунок ААЕ94234В та зареєструвала право власності на цей автомобіль за собою. Позивачка зазначає про відчуження спірного рухомого майна відповідачем ОСОБА_3 за відсутності її згоди, а тому вважає укладений договір купівлі-продажу недійсним з підстав, передбачених положеннями ст.ст. 203, 215, 330, 369 ЦК України та ст.ст. 68, 70 СК України. Позивачка зазначає також про те, що відповідачка ОСОБА_4, достеменно знаючи про наявність спору про зазначений автомобіль уклала угоду купівлі-продажу цього автомобіля з відповідачем ОСОБА_5, на підставі якого останній у лютому 2016 року зареєстрував право власності на зазначений автомобіль на своє ім`я. Позивачка ОСОБА_2 вважає укладену угоду нікчемною з підстав, передбачених ч. 2 ст. 215 ЦК України , як таку, що укладено в період дії ухвал Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 та 11 грудня 2015 року про заборону відчуження цього автомобіля та власником (ОСОБА_4) , який отримав право авласності на спірний об'єкт рухомого майна на підставі недійсного договору, а тому пред'являє до відповідача ОСОБА_5 вимоги про витребування спірного автомобіля з чужого незаконного володіння, використовуючи приписи ст.ст. 330, 338 ЦК України. До того ж зазначає, що за час шлюбу, а саме: 08.07.2012р. - з відповідачем ОСОБА_3 ними був придбаний автомобіль марки VOLKSWAGEN EOS, кузов НОМЕР_5, 2008 року випуску, колір чорний, який також є спільною сумісною власністю подружжя. Як їй згодом стало відомо цей автомобіль у жовтні 2016 року відповідачем ОСОБА_3 також проданий третій особі по справі: ОСОБА_6, право власності за яким на зазначений транспортний засіб зареєстроване на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_9 від 24.12.2015р. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 продав також і цей автомобіль без її згоди , як співвласниці спірного майна, отримані від продажу кошти витратив на власні потреби. Вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_3 продав об'єкт спільної сумісної власності колишнього подружжя - Рябенко-Петруша - автомобіль марки VOLKSWAGEN EOS, кузов НОМЕР_5, 2008 року випуску, колір чорний - отримав за нього кошти, які витратив на власні потреби - ОСОБА_2 має право на зміну рівності часток в спільній власності на автомобіль TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий - та визнання за нею права особистої власності на зазначений автомобіль в цілому , з використанням положень ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України. В остаточній редакції позовних вимог просить визнати недійним та скасувати договір купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий, який укладено 03.10.2015р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на зазначений автомобіль; витребувати зазначений автомобіль з чужого незаконного володіння у ОСОБА_5; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 на зазначений автомобіль.

Відповідач - Головне Управління Національної Поліції - в адресованій до суду заяві по суті справи зазначив про відсутність у ГУНП в Дніпропетровській області повноважень щодо державної реєстрації та ведення обліку транспортних засобів, посилаючись на приписи ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію», а відтак про зазначення ГУНП у Дніпропетровській області в якості неналежного відповідача за вимогами про скасування державної реєстрації автотранспортного засобу, заявленими позивачкою. Також зазначив, що відповідно до Розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, затвердженого наказом МВС України від 29.12.2015р. за № 1646 - саме до функцій територіального сервісного центру МВС відноситься здійснення комплексу заходів, пов'язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку призначених для експлуатації на вулично- дорожній мережі загального користування транспортних засобів усих типів /а.с. 45/.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, надав суду заяви по суті справи у вигляді письмових заперечень на позов. Обґрунтовуючи викладену в них правову позицію зазначав, що під час розірвання шлюбу між відповідачем ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_2 було вирішено всі майнові питання щодо поділу майна в добровольному порядку. Право власності на спірний автомобіль не може бути визнано за позивачкою, оскільки це майно на даний час зареєстроване за іншими особами у встановленому законом порядку. У задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, виклавши зміст своєї правової позиції по справі у заяві по суті справи у вигляді заперечень /а.с. 113 - 120/. Зазначив , що наприкінці 2015 року йому стало відомо про продаж спірного автомобіля марки TOYOTA RAV4, 2010 року випуску, колір білий - з оголошення на сайті в мережі Інтернет. Він зацікавився цією пропозицією та зателефонував на зазначений в ньому номер. Вів перемовини з питань придбання цього автомобіля, а 16 лютого 2016 року - придбав спірний автомобіль , уклавши з гр. ОСОБА_10, який діяв від імені гр. ОСОБА_4 на підставі доручення від 11 лютого 2016 року серія НОМЕР_15, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О., виданого на право вчинення усіх юридично значимих дій, пов'язаних з відчуженням та користуванням (керуванням) належним ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_16, виданого Центром ДАЇ 1201, автомобілем марки TOYOTA RAV4, 2010 року випуску, колір білий - договір купівлі-продажу за № 6143/2016/215. Також зазначає, що перед посвідченням доручення від імені ОСОБА_4 приватний нотаріус Огнєва Н.О. 11 лютого 2016 року - сформувала витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідно до якого інформація щодо обтяження спірного рухомого майна - автомобіля марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий - була відсутня. Договір купівлі-продажу був оформлений та підписаний сторонами в Територіальному сервісному центрі 6143 регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області в присутності адміністратора Сервісного центру 6143, який перевірив відповідность інформації, внесеної до умов договору документам, які надані сторонами та даним бази. Зазначає, що придбав спірний автомобіль за 15 000,00 доларів США. Після укладення договору здійснив перереєстрацію цього транспортного засобу на своє ім`я. Після зазначених подій - 11 вересня 2016 року на стаціонарному посту № 2 м. Сарни спірний автомобіль , яким на той час керувала родичка відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_12 - було вилучено співробітниками Сарненського відділу поліції ГУПН в Рівненській області з підстав знаходження його в розшуку. Зазначає, що 27.09.2016р. слідчим СВ Соборного ВП ДВ ГУНП в Дніпропетровській області спірний автомобіль було отримано та долучено до кримінального провадження № 0001162. Про подальший рух зазначеного кримінального провадження відповідачу не відомо, будь-які документи, які б свідчили про наявність процесуальних рішень за цим провадження у відповідача відсутні. Лише у жовтні 2017 року з матеріалів даної цивільної справи він дізнався про наявність спору про право власності на цей транспортний засіб. Вважає, що він є добросовісним набувачем спірного автомобіля в контексті приписів ст..ст. 330, 388 ЦК України, а правові підстави для витребування з його володіння цього транспортного засобу не існує, оскільки він не знав та міг знати про відсутність права на відчуження спірного автомобіля у продавця, придбав його за відплатним договором, на підставі офіційно оформленого в сервісному центрі МВС договору купівлі-продажу, а відтак - є законним власником цього автотранспортного засобу. Окрім того, зазначає, що вимоги ОСОБА_2 про витребування від ОСОБА_5 спірного автомобіля не підлягають задоволенню ще й з тих підстав, що фактично цей автотранспортний засіб на даний час не знаходиться в його володінні та користуванні, місце перебування машини йому не відомо. Просив у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Враховуючи положення ч.13 ст.7 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України розгляд справи відбувається у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступних міркувань та мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків , передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справиі на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при їх невизнані сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 CК України - 1. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Судом встановлено, що 02 вересня 2011 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 зареєстровали шлюб / а.с. 9/, який було припинено внаслідок його розірвання за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 вересня 2013 року у зв'язку з фактичним припиненням між ними шлюбно-сімейних відносин з 01 січня 2013 року / а.с. 49/.

05 липня 2012 року автомобіль марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий, номерний знак НОМЕР_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_10 був зареєстрований за гр. ОСОБА_2 /а.с. 52/; 03 жовтня 2015 року автомобіль марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий - було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_4 у центрі ДАЇ № 1201 м. Дніпропетровська /а.с. 10/, а 16 лютого 2016 року - на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_11 - зареєстровано за гр. ОСОБА_5 /а.с. 54/.

19 липня 2012 року автомобіль марки VOLKSWAGEN EOS, кузов НОМЕР_5, 2008 року випуску, колір чорний , номерний знак НОМЕР_7 - на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_12 був зареєстрований за гр. ОСОБА_13 /а.с. 52/, а 24 грудня 2015 року - на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_13 - зареєстровано за гр. ОСОБА_6 /а.с. 54/.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2015р. за ОСОБА_3 Валентиновтчем визнано право власності на автомобіль марки автомобіль марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий - в цілому.

На момент вчинення спірного правочину, а саме: 03 жовтня 2015 року - відповідач ОСОБА_3 - був законним власником спірного автомобіля на підставі такого, що набрало чинності, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в цивільній справі за № 175/2655/15-ц, яким було визнано його право власності на цей автомобіль.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Відповідно до приписів ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У силу припису ст. 204 ЦК України - правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Приймаючи до уваги наведене, а також той факт, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того факту, що спірний автомобіль марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий придбаний сторонами за спільні кошти, презумпція правомірності правочину за ст. 204 ЦК України безспірно не спростована, а заінтересованість позивачки в оспорюванні договору купівлі-продажу за ст. 215 ЦК України не доведена з огляду на відсутність доказів на підтвердження наявності права спільної сумісної власності на спірний автомобіль.

Виходячи з наведеного, вимоги позивачки ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий , укладеного 03.10.2015р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права особистої власності на автомобіль марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий , суд вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити, оскільки позивачкою жодним належним, допустимим та достатнім доказом не підтверджений факт придбання зазначеного автомобіля в період знаходження у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, але за кошти, які б належали їй особисто, що суперечить приписам ст. 57 СК України., як і не наведено жодних доказів на підтвердження наявності фактів, які б свідчили про обставини, з якими закон (ч.2 ст. 70 СК України ) пов`язує можливість відступлення від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна подружжя, як то: якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

А само по собі посилання позивачки ОСОБА_2 на той факт, що ОСОБА_3 продав за власним бажанням автомобіль марки VOLKSWAGEN EOS, кузов НОМЕР_5, 2008 року випуску, колір чорний, також придбаний сторонами за час знаходження у шлюбі, а отримані з цього продажу кошти витратив на свої потреби, що також не підтверджено належними доказами - не є підставою для задоволення вимог про визнання за позивачкою права особистої власності на інший спірний автомобіль марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий , оскільки такі вимоги взаємозаліку не підлягають, а їх однорідність не виключає обов'язковості доведення правомірності кожної із них перед судом.

Щодо вимог позивачки ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_5 спірного автомобіля марки TOYOTA RAV4, кузов НОМЕР_14, 2010 року випуску, колір білий, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 10 ППВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується.

Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Відповідно до п. 4 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013р. за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» - 4. Вирішуючи питання, пов'язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, судам слід враховувати положення статті 330 ЦК, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього.

Зокрема, відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Навпаки, набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом.

За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов:

а) набувач має бути добросовісним набувачем він не повинен знати, що купує майно не у власника;

б) майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим;

в) власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами даної цивільної справи, що відповідач - ОСОБА_5 , дізвавшись про наявність пропозиції з продажу спірного автомобіля в мережі Інтернет - придбав на підставі оплатного договору купівлі-продажу за № 6143/2016/215 спірний автомобіль, уклавши з гр. ОСОБА_10, який діяв від імені гр. ОСОБА_4 на підставі доручення від 11 лютого 2016 року серія НОМЕР_15, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О., виданого на право вчинення усіх юридично значимих дій, пов'язаних з відчуженням та користуванням (керуванням) належним ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_16, виданого Центром ДАЇ 1201, автомобілем марки TOYOTA RAV4, 2010 року випуску, колір білий. Перед посвідченням доручення від імені ОСОБА_4 приватний нотаріус Огнєва Н.О. 11 лютого 2016 року - сформувала витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідно до якого інформація щодо обтяження спірного рухомого майна - автомобіля марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий - була відсутня. Договір купівлі-продажу був оформлений та підписаний сторонами у відповідному сервісному центрі МВС України в Тернопільській області, після чого відповідач здійснив перереєстрацію цього транспортного засобу на своє ім`я. На даний час спірний автомобіль марки TOYOTA RAV4, 2010 року випуску, колір білий - не знаходиться у володінні та користуванні відповідача ОСОБА_5 /а.с. 122/.

Отже, є очевидним той факт, що відповідач ОСОБА_5 - є добросовісним набувачем спірного автотранспортного засобу, у зв'язку із чим його витребування з володіння останнього суперечило б положенням ст.ст. 12, 330, 388, 390 ЦК України.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 спірного автомобіля марки TOYOTA RAV4, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий.

Не підлягає також задоволенню вимога ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 відносно автомобіля марки «TOYOTA RAV4», кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий, оскільки ця вимога має похідний характер від вимоги про витребування цього майна з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_5, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Окрім того, суд вважає таку вимогу заявленою передчасно з огляду на роз'яснення, надані у п. 10 ППВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Тобто, у випадку постановлення такого рішення - здійснення скасування попередньої державної реєстрації та відновлення державної реєстрації права власності на майно за законним власником - є обов'язком відповідного органу державної реєстрації речових прав. А звернення до суду з такими вимогами є обґрунтованим тільки у випадку відмови таким органу державної реєстрації в здійсненні його обов'язків з державної реєстрації відповідних прав.

Частиною 9 статті 158 ЦПК України регламентовано, що у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням (ч. 10 ст. 158 ЦПК України).

Отже, одночасно з постановленням рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 підлягають скасуванню застосовані по даній цивільній справі заходи забезпечення позову у вигляді арешту на автомобіль марки «TOYOTA RAV4», двигун № НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий, та арешту на автомобіль марки «VOLKSWAGEN EOS», кузов НОМЕР_5, 2008 року випуску, колір чорний, застосовані ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат з урахуванням положень п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України - приходжу до висновку про необхідність покладення судових витрат, пов'язаних із розглядом справи - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 11-13, 141, 158, 274 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИЛА:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації прав - відмовити.

Скасувати арешт на автомобіль марки «TOYOTA RAV4», двигун № НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_4, 2010 року випуску, колір білий, застосований ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року.

Скасувати арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN EOS», кузов НОМЕР_5, 2008 року випуску, колір чорний, застосований ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року.

Сплачений судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Шевцова