Справа №265/7211/17
Провадження №2/265/260/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря Гусєвої К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на те, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 2000 року. Від даних відносин у них народилась 24 січня 2003 року дочка ОСОБА_3. Дані стосунки були розірвані між ними в середені 2005 року. Після розриву стосунків дочка мешкає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в утриманні доньки не приймає. Враховуючи викладене, позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 3500 гривень щомісячно. Крім того, просить суд стягнути на її користь з відповідача сплачений нею судовий збір у розмірі 960 гривень та витрати на юридичні послуги у розмірі 1600 грн.

В подальшому позивачка надала суду заяву про уточнення частини позовних вимог де остаточно просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що відповідач є рідним батьком її доньки ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про її народження. З 2005 року вона з відповідачем не проживає однією сімєю, їх дочка проживає разом з нею та перебуває на її утримання. Відповідач їй особисто не надає грошей для утримання дочки, а відраховує на банківську картку, яка відкрита на імя їх неповнолітньої доньки, яка в свою чергу безконтрольно їх витрачає на свої потреби. В той же час, вона одна за свій рахунок одягає, годує, за потребою придбає ліки для своє доньки. Їй відомо, що відповідач офіційно ніде не працює, але має бізнес, між тим доказів цього вона не має. Просить суд задовольнити її уточнені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору та правничої допомоги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи кожного разу повідомлявся належним чином за адресою, наданою Лівобережним РВНАП Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 09.11.2017. При цьому, судові повістки були повернуті на адресу суду поштою з відповідною позначкою на конверті «за закінченням терміну зберігання».

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є відповідач ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №421607, виданого 07 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області.

Неповнолітня донька мешкає зі своєю матір'ю ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З огляду на те, що відповідач не надав суду жодних заперечень щодо розміру аліментів, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання його неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не меншеніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову, а саме з 18 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 1600,00 грн. суд виходить з наступного.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у поставнові Верховного Суду від 27 червня 2018 року справа № 826/1216/16.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В якості доказу витрат на правову допомогу, позивач надала лише копію договору про надання юридичних послуг від 28 вересня 2017 року укладеного між нею і адвокатом ОСОБА_4, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, та розрахунок витрат на правову допомогу. Жоден документ не є засвідченим печаткою.

З огляду на вищевикладене, суд не може погодитися і з вимогами позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу, оскільки такі витрати жодним чином не підтверджені за вимогами ст. 137 ЦПК України.

Обговорюючи питання щодорозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн., що є мінімальною ставкою судового збору у 2017 році за позовними вимогами майнового характеру, звертаючи увагу на те, що позов був поданий до суду в жовтні 2017 року.

Сплачена позивачкою загальна сума судового збору при зверненні з даним позовом до суду та в рамках розгляду даної цивільної справи у розмірі 960 гривень підлягає поверненню останній, як зайво сплачена.

Керуючись ст.ст. 180, 181,182, 183, 191 Сімейного кодексу України, 12, 13, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень, згідно квитанції № 0.0.872744770.1 від 18 жовтня 2017 року, на рахунок р/р: 0054; отримувач Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя, код отримувача 37989721, банк отримувача ГУ ДКСУ у Донецькій області.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, сплачений судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) гривень, згідно квитанції № 0.0.872743563.1 від 18 жовтня 2017 року, на рахунок р/р: 0054; отримувач Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя, код отримувача 37989721, банк отримувача ГУ ДКСУ у Донецькій області.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 серпня 2018 року.

Суддя