Справа № 438/690/17
Номер провадження 2/438/75/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 травня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Валькович Г.К.

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи Кучеренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Тетяни Олександрівни про визнання договору дарування недійсним та повернення сторін договору до первісного стану, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, у якому, на підставі ст.ст. 203, 299, 717 ЦК України, остаточно уточнивши свої позовні вимоги, просить постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування 2/3 квартири АДРЕСА_1, укладений 06.10.2016року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., зареєстрований в реєстрі №431, і скасувати реєстрацію права власності на 2/3 квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, номер реєстрації прав власності на нерухоме майно 431, стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує на те, що в квартирі №АДРЕСА_1 проживає з 1979року, яку отримав ще її чоловік ОСОБА_6, який раптово помер в 2015році. В шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_7, 1971р.н. та дочка ОСОБА_8, 1973р.н. В 1991році дочка ОСОБА_8 народила сина ОСОБА_9 (відповідач у справі), але згодом була позбавлена щодо нього батьківських прав. На даний час дочка ОСОБА_8 проживає в с.Уріж Дрогобицького району, у неї четверо дітей. Син ОСОБА_7 із сім»єю вже давно облаштували своє життя окремо від позивачки, в тому числі тривалий час проживав за кордоном. Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради №542 від 1998року позивачка призначена опікуном на той час неповнолітнього ОСОБА_5, якого разом з чоловіком ОСОБА_6 виховували до повноліття, мала надію на те, що в старості внук буде піклуватися про неї.

Після одруження в 2013 році внук ОСОБА_5 змінився, практично всю свою увагу віддавав своїй сім'ї, проте, він залишався її єдиною надією, її дитиною, яку вона любила і любить. Через шість місяців після смерті її чоловіка, внук повідомив позивачці, що треба зняти з рахунку «Ощадбанку» пенсію її покійного чоловіка, але для цього вона повинна підписати довіреність на його дружину ОСОБА_10, що вона і зробила. Тоді вона і гадки не мала, що внук ОСОБА_5 за допомогою цієї довіреності оформляв спадщину (частку) її покійного чоловіка на позивачку, укладав від її імені й інші угоди. Зі слів внука позивачка розуміла, що поки не перепише на нього свою частку квартири, він не буде допомагати їй, не буде платити комунальні послуги тощо. У вересні 2017року стан здоров'я позивачки погіршився, почастішали приступи гіпертонії. 17.09.2017року позивачка знепритомніла, але коли приїхала швидка, вона відмовилася від госпіталізації. Проте через два дні погодилася поїхати на лікування до Центральної міської лікарні. ОСОБА_11 рідно приходив до неї, а поруч з нею була 13-річна внучка ОСОБА_1. Після повернення в жовтні 2016року з лікарні додому, прийшла нотаріус, яка принесла якісь документи.

Позивач не пам'ятає дати підписання цих паперів, їй не зачитували їх зміст, підписувала їх лежачи в ліжку, у себе на грудях. Свідком такого підписання була її сусідка ОСОБА_12. Пам'ятає як нотаріус сказала внуку ОСОБА_11, що він повинен доглядати її до кінця її життя. За позивачем продовжували доглядати в будні дні сусіди, а на вихідні приїжджала внучка ОСОБА_1. Поступово стан її здоров'я покращувався, вона почала підніматися з ліжка. Чим краще ставало позивачці, тим гірше до неї відносився внук ОСОБА_11 (відповідач у справі) та його дружина ОСОБА_10.

Із договором дарування часток квартири від 06.10.2016року позивачка ознайомилася в червні 2017року.

Незважаючи на її підпис на спірному договорі дарування часток, укладення даного договору не відповідало її внутрішній волі, було пов'язане з необхідністю отримати піклування та догляд, супроводжувалося складними для неї життєвими обставинами. Під час підписання договору вважала, що забезпечує собі гарантію догляду, тобто укладає договір довічного утримання взамін належного їй нерухомого майна.

Не зважаючи на те, що у її власності перебуває й інше житлове приміщення (житловий будинок, 1934 року побудови в с.Уріж по вул.Зелена, 16), позивач ніколи не мала наміру там проживати, крім того в силу свого здоров'я вона не може там проживати.

Згідно довідки МСЕК від 30 червня 2017року позивачку визнано інвалідом І групи загального захворювання, у зв'язку з чим вона потребує постійного стороннього догляду та рекомендовано лікування в ортопеда.

Позивач вважає, що укладаючи спірний договір дарування часток вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, тобто природи цього правочину, тому цей правочин слід визнати недійсним.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала повністю, додатково пояснила, що не заперечує того факту, що добровільно власноручно в присутності приватного нотаріуса Кучеренко Т.О. підписала спірний договір дарування часток в праві власності на квартиру, і на його примірнику стоїть саме підпис позивачки та нею власноручно написано її прізвище, ім'я та по батькові. Спірний договір позивачка підписувала в окулярах, нотаріус того дня була у неї в окремій кімнаті десь 10 хвилин. Проекту спірного договору не бачила. Нотаріус Кучеренко Т.О. нічого їй не розтлумачувала про договір дарування, тому вважає, що вчинила помилку уклавши даний договір. Сподівалась, що відповідач буде її доглядати до смерті. Ствердила, що всі попередні правочини позивач посвідчувала саме у приватного нотаріуса Бориславського міського округу Кучеренко Т.О. і цей нотаріус добре виконувала свою роботу, коли 13 вересня 2016 року посвідчувала укладений між нею, позивачкою, та відповідачем ОСОБА_5 договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру №АДРЕСА_1 та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру. Після укладення спірного договору все було добре у відносинах з відповідачем протягом жовтня, листопада, грудня 2016року, а потім у 2017році відповідач вигнав на мороз внучку ОСОБА_1, а згодом вигнав з квартири сусідів. Якби відповідач з дружиною не вигнав на мороз внучку ОСОБА_1, то позивач би перед судом не ставила питання про те, що нотаріус ОСОБА_13 під час посвідчення спірного договору погано пояснила їй її права. Вважає, що після підписання спірного договору дарування часток в праві власності на квартиру змінилося ставлення відповідача та його дружини до неї, які почали знущатися над нею, оскільки забороняють з 2017року у їх відсутності сусідам провідувати позивача, та закривають її саму у квартирі. Просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, просить справу розглядати у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала. Надала пояснення про те, позивач приходиться відповідачу бабусею, з якою у нього завжди були і є добрі стосунки. Відповідач з дитинства виховувався бабусею і дідусем та перебував під їхньою опікою, оскільки його матір (дочку позивачки) позбавили батьківських прав щодо нього, та у зв'язку з цим проживав у квартирі АДРЕСА_1 яку було приватизовано в рівних частках на відповідача, покійного дідуся ОСОБА_6 та бабусю ОСОБА_1

Позивач за спільною домовленістю з дідусем ОСОБА_6 вирішили подарувати належні їм частки в квартирі №АДРЕСА_2 саме відповідачу ОСОБА_5, як своєму внуку, щоб він мав своє окреме житло, в якому міг проживати разом зі своєю сім»єю, яку створив у листопаді 2013року. З метою реалізації свого наміру та своєї обіцянки позивач протягом тривалого періоду часу неодноразово консультувалася лише у одного приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О.

22 травня 2014 року, у передбаченому законом порядку позивач видала довіреність, яка посвідчена тим же приватним нотаріусом Кучеренко Т.О., якою уповноважила свого чоловіка ОСОБА_6 ( а дідуся позивача) подарувати від її імені на ім'я відповідача ОСОБА_5, належну їй частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1, яку ОСОБА_6 мав використати при укладенні договору дарування належних йому та позивачці часток у спірній квартирі. Але, за життя чоловік позивача ОСОБА_6 не встиг виконати це доручення позивача ОСОБА_1, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому позивачка ОСОБА_1 після його смерті ще неодноразово для досягнення своєї мети вчиняла різні правочини, тобто видавала довіреності, укладала договори.

Зокрема, з метою успадкування частки у квартирі АДРЕСА_1 покійного чоловіка ОСОБА_6, набуття на неї права власності та можливості розпорядитися нею на свій розсуд, тобто подарувати разом зі своєю часткою відповідачеві ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1 вчинила ряд правочинів.

Так, 11 лютого 2016 року позивач ОСОБА_14 видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 11.02.2016року, якою вона уповноважила дружину відповідача ОСОБА_10 бути її представником з питань оформлення її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_6. 12 квітня 2016 року на ім'я позивача ОСОБА_1 приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.04.2016року реєстровий №6/2016.

Оскільки, як позивачу роз'яснила під час консультації приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., для вчинення спірного договору дарування часток в праві власності на квартиру, спершу необхідно вчинити ще один правочин, зокрема договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1, без якого укласти спірний договір дарування є неможливим у відповідності до закону, на що позивач погодилась.

13 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 уклала з відповідачем ОСОБА_5 договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру, який був посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13 вересня 2016року. Того ж дня, позивач ОСОБА_1 видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13.09.2016року, якою уповноважила відповідача ОСОБА_5 представляти її інтереси в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі органах нотаріату, з питань, які будуть стосуватися державної реєстрації на її ім»я права власності на частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1. Лише вчинивши ряд правочинів, направлених на реалізацію вчинення дарунку набутих та належних їй на праві власності 2/3 часток у квартирі АДРЕСА_1, (а не цілої квартири) позивач ОСОБА_14 по спливу майже місячного строку уклала 06 жовтня 2016року спірний договір дарування, що переконливо свідчить про правильне, усвідомлене сприйняття нею фактичних обставин даного правочину, розуміння значення, умов договору дарування та його правових наслідків, які відповідають її дійсним намірам.

Відповідно, позов позивача вважає безпідставним, як і обставини якими позивач обґрунтовує свій позов посилаючись на укладення спірного договору під впливом помилки, всі дії позивача, які передували укладенню спірного договору, свідчать про свідомий намір та бажання позивача саме подарувати свою частку у квартирі, а не укласти договір довічного утримання чи будь-який інший правочин. Просить в позові відмовити за безпідставністю.

Третя особа - приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. в судовому засіданні позов позивача ОСОБА_1 вважає безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає, дала пояснення, що з позивачем вона знайома давно, оскільки остання неодноразово консультувалася у неї, як у приватного нотаріуса та укладала різні правочини, які посвідчувалися нею, зустрічалася з нею близько восьми раз. Зокрема у травні 2014року до неї звернулась позивачка та її чоловік щоб подарувати належні їм частки у квартирі своєму внуку, відповідачу у справі, щоб у нього у власності була ціла квартира. Нею 22 травня 2014 року посвідчено довіреність якою позивач уповноважила свого чоловіка ОСОБА_6 (а дідуся позивача) подарувати від її імені на ім»я відповідача ОСОБА_5, належну їй частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1.

11 лютого 2016 року нотаріусом посвідчено довіреність, якою вона уповноважила дружину відповідача ОСОБА_10 бути її представником з питань оформлення її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_6.

12 квітня 2016 року на ім'я позивача ОСОБА_1 нею, як нотаріусом, видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.04.2016року реєстровий №6/2016. Після чого до неї знову зателефонувала позивач і повідомила, що хоче завершити ту справу, яку розпочала ще за життя чоловіка, а саме, подарувати свою частку у квартирі внукові ОСОБА_5.

Укласти спірний договір дарування часток у квартирі було неможливо без попереднього розподілу часток у квартирі, які перебували у спільній сумісній власності, про що під час чергової консультації роз'яснила позивачу.

Саме тому 13 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 уклала з відповідачем ОСОБА_5 договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру, який був посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13 вересня 2016 року.

Того ж дня, 13 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 видала довіреність, яка посвідчена мною, якою уповноважила відповідача ОСОБА_5 представляти її інтереси в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі органах нотаріату, з питань, які будуть стосуватися державної реєстрації на її ім'я права власності на частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1.

06 жовтня 2016 року між ОСОБА_1, як дарувальником, та ОСОБА_5, як обдаровуваним, який посвідчено мною 06.10.2018року, позивач ОСОБА_1 передала у власність безоплатно (в дар), а відповідач ОСОБА_5 прийняв 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1

Кожна з вищевказаний мною нотаріальних дій була здійснена за місцем проживання позивача та відповідача, а саме в квартирі АДРЕСА_1 згідно прохання позивача.

Перед укладенням кожного правочину, в тому числі і спірного нотаріус приїжджала до позивачки з проектами договорів, довіреностей під час яких кожного разу роз'яснювала наслідки укладення таких право чинів. Згодом з готовими договорами на нотаріальних бланках повторно приїжджала до позивача, які вона кожного разу самостійно перечитувала згідно з виявленим бажанням, нотаріус детально роз'яснювала наслідки укладення кожного з правочинів і наголошувала, що якщо позивач передумала, то підписувати документи не потрібно. Позивач завжди читала зміст право чинів в окулярах. Після чого позивач запевняла, що згідна з умовами правочинів і їх підписувала, а третя особа нотаріально посвідчувала.

До укладення спірного договору у позивача нотаріус була близько восьми разів. Під час укладення оскаржуваного договору у кімнаті квартири, де знаходилась позивач, крім нотаріуса і неї більше нікого не було та ніхто не заходив, по кімнаті позивач пересувалася самостійно. До проекту договору дарування часток в праві власності на квартиру у ОСОБА_1 зауважень не було, вона добровільно власноручно підписала даний договір, попередньо прочитавши його зміст в окулярах. При цьому позивач сиділа на ліжку в кімнаті, тому нотаріус перепитувала її чи згідна вона підписати саме договір дарування. Нотаріус доступно та зрозуміло для позивача роз'яснювала їй зміст даного договору і зайвий раз перепитувала чи згідна вона його підписати, щоб з'ясувати дійсні наміри сторін перед укладенням даного договору. При цьому нотаріус пояснювала, що з підписанням спірного договору позивач втрачає право власності на спірну квартиру, а внук, відповідач у справі жодних обов'язків по відношенню до позивача, в тому числі і по утриманні та догляду нести не буде. Також, роз'яснювала позивачці, що внук після укладення спірного договору, може виселити її з квартири, бо буде мати на це право, проти чого позивач не заперечувала, так як говорила, що має у власності цілий житловий будинок. Крім цього, вона пояснювала позивачу різницю між укладенням спірного договору дарування та договору довічного утримання, а також спадкового договору, доводила до її відома, що оформлення та нотаріальне посвідчення договору дарування є значно дорожчим ніж інших договорів, зокрема, договору довічного утримання чи спадкового договору. Однак, позивач як від укладення договору довічного утримання, як і від укладення спадкового договору відмовилась, так як запевнила мене, що хоче укласти лише договір дарування. При цьому жодних сумнівів щодо дійсних намірів та волевиявлення позивача у нотаріуса не виникало.

Свідок ОСОБА_15 дала суду показання про те, що проживає по сусідству з позивачкою та відповідачем. У вересні 2016р. її покликала позивачка ОСОБА_1 до себе в квартиру щоб вона як свідок була присутня при даруванні внуку ОСОБА_5 частини квартири, бо сильно його любить, так як виховувала з самого дитинства. Однак, коли вона прийшла у квартиру позивачки та відповідачки, її послуги виявилися непотрібними, і жодних документів їй підписувати не давали. З 30 вересня 2016р. до 10 жовтня 2016р. вона перебувала у своїх родичів у Франківську, тому про укладення спірного договору дарування їй нічого не відомо. ОСОБА_1 захворіла, тому до січня 2017року вона приходила до неї і спілкувалася з нею. Позивачка розповідала, що в час її відсутності вона підписала договір дарування. Згодом дружина відповідача звинуватила її у викраденні з квартири коштів і більше свідок до них в квартиру не ходила, так як двері були закриті, і з позивачкою спілкувалася лише через балкон та позивачка скаржилась, що у неї зіпсувалися стосунки з внуком і її закривають у квартирі та не дають їсти.

Свідок ОСОБА_16 дала суду показання про те, що проживає по сусідству з позивачкою та відповідачем і часто приходила провідати позивачку, коли був живий ще її чоловік. Вона чула, що живий ще на той час ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_1 говорили, що квартира в якій вони проживають буде внука ОСОБА_5. Згодом у 2017році зі слів позивачки їй стало відомо, що після укладення спірного договору дарування відносини між нею та відповідачем, внуком ОСОБА_5, погіршилися, як і стан здоров'я позивача, відповідач за позивачкою не доглядав, її не годував, а тому вона (свідок) передавала їжу для позивачки.

Свідок ОСОБА_17 дала суду показання про те, що проживає по сусідству з позивачкою та відповідачем і інколи приходила провідати позивачку. Коли ще був живий чоловік позивачки, то все було добре, і жодних конфліктів у квартирі з внуком не було. З 2017року стан здоров'я позивачки погіршився, оскільки часто бачила, як до позивачки приїжджала невідкладна швидка допомога та працівники міліції. Щодо укладення спірного договору дарування їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_12 дала суду показання про те, що проживає по сусідству з позивачкою та відповідачем. Одного дня, точної дати не пригадує, але це було в 2017році коли вона зайшла в квартиру до позивачки, то побачила, як позивачка лежить на ліжку в окулярах, все її обличчя було червоного кольору, з чого свідок зрозуміла, що вона хвора, а жінка адвокат давала їй на груди підписати якісь документи. Однак, що це були за документи їй невідомо. Впізнати невідому жінку адвоката вона не може, оскільки в залі засідань її немає. Після цього в 2017 році у позивачки виникли конфлікти з дружиною відповідача, тому вона (свідок) приносила для позивачки їжу.

Свідок ОСОБА_18 дала суду показання про те, що є матір»ю дружини відповідача ОСОБА_5 У листопаді 2013року її дочка ОСОБА_19 вийшла заміж за відповідача та перейшла проживати у квартиру АДРЕСА_1 Саме тоді живий на той час дідусь відповідача ОСОБА_6 та позивачка, як бабуся відповідача, повідомили, що хочуть подарувати своєму внукові - відповідачу у справі свої частки у даній квартирі, щоб він мав окреме житло для сім'ї. у 2014році позивачка видала довіреність, кою уповноважила свого чоловіка ОСОБА_6 подарувати свою частку внукові ОСОБА_5. Дід ОСОБА_6 несподівано помер та встиг реалізувати дану довіреність.

Після смерті діда ОСОБА_6, чоловіка позивача, бажання та наміри подарувати свою частку у квартирі відповідачу у позивачки не змінилося. Тому вона уповноважила мою дочку ОСОБА_19 представляти її інтереси по питанню оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6 Позивачка постійно викликала додому нотаріуса, яка роз'яснювала як оформити той чи інший правочин, однак позивачка наполягала, що хоче подарувати свою частку та успадковану частку після смерті чоловіка ОСОБА_6, саме відповідачу, внуку ОСОБА_5. Станом на 2016рік позивачка самостійно пересувалася по квартирі, сама себе обслуговувала і жодної сторонньої допомоги не потребувала. У даній квартирі вона займає окрему кімнату. У вересні 2016року між позивачкою та відповідачем було укладено договір про розподіл часток у квартирі, який був необхідним для укладення договору дарування. А у жовтні 2016року позивачка добровільно з власної волі подарувала належні їй частки у квартирі відповідачу, а саме своєму внукові ОСОБА_5. У 2017році коли в сім»ї відповідача пропали з квартири гроші, внаслідок конфлікту між відповідачем та сусідкою ОСОБА_15, позивачка почала писати неодноразові заяви в міліцію на відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до світлокопії свідоцтва про право власності на квартиру від 25 листопада 2005 року, виданого виконкомом Бориславської міської ради згідно з розпорядженням від 25 листопада 2015 року за №8979, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належала на праві приватної спільної власності гр. ОСОБА_6, та членам його сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_5 (а.с.47).

Як вбачається із матеріалів справи, позиваці ОСОБА_1 належали 1/3 частка квартири на праві власності на квартиру на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконкомом Бориславської міської ради 25 листопада 2005 року згідно з розпорядженням від 25 листопада 2005 року №8979, та 1/3 частка в праві власності на квартиру належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., 12 квітня 2016 року за реєстровим №313.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно світлокопії договору , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13.09.2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №790, вбачається припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1, та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру (а.с. 55).

06 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування часток в праві власності на квартиру, відповідно до якого позивачка ОСОБА_1 передає у власність безоплатно (в дар) відповідачу ОСОБА_5 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1

Підписанням договору дарування від 06 жовтня 2016 року сторони договору засвідчили, що текст вказаного договору прочитаний ними особисто, кожна із сторін однаково розуміє значення, умови договору та його правові наслідки, які відповідають їх дійсним намірам та реальній домовленості, питань , які залишилися б нез'ясованими і незрозумілими для них, а також заперечень щодо кожної з умов договору немає, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі.

Із договору дарування від 06 жовтня 2016 року вбачається, що у зв'язку з хворобою ніг ОСОБА_1 договір посвідчено у неї удома за адресою: АДРЕСА_4.

Крім цього, відповідно до умов укладеного договору, зокрема п.17 даного договору сторони підтвердили, що укладення даного договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим, і відповідає їх внутрішній волі, сторони не мали та не мають наміру укласти договір довічного утримання (догляду) або спадковий договір, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Згідно п.3.1 даного договору обдаровуваний свідчить, що він дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься символічна передача речі. Підписання обдаровуваним цього договору свідчить про те, що передача дарунку, а саме 2/3 (двох третіх) часток в праві власності на квартиру, обдаровуваному відбулася.

Відповідно до п.4.5 даного договору сторони підтверджують, що текст договору прочитаний ними особисто; кожна із сторін однаково розуміє значення, умови договору та його правові наслідки, які відповідають їх дійсним намірам та реальній домовленості; питань, які залишилися б не з»ясованими і не зрозумілими для них, а також заперечень щодо кожної з умов договору, немає, про що свідчать особисті підписи сторін на договорі.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Суд враховуючи пояснення сторін, третьої особи приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., досліджені письмові докази приходить до висновку, що спірний договір дарування часток в праві власності на квартиру від 06.10.2016року між сторонами є укладеним, так як позивач та відповідач як сторони під час укладення даного договору мали повне уявлення про предмет даного договору і досягли згоди щодо всіх його істотних умов, позивач ОСОБА_14 передала правовстановлюючі документи, що підтверджували її право власності лише на 2/3 частки у квартирі АДРЕСА_1 нотаріусу, які внаслідок відчуження (дарування) цих часток, їй повернуті не були.

Судом також встановлено, що після укладення спірного договору, відповідач ОСОБА_5 переоформив на своє ім'я всі особові рахунки по оплаті комунальних послуг за адресою спірної квартири, які раніше було оформлено на ім'я позивача ОСОБА_1, і як новий власник спірної квартири відповідач звертався із заявами про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за адресою спірної квартири на його ім'я, та оплачував вартість всіх наданих комунальних послуг, про що позивачу ОСОБА_1 достовірно було відомо, оскільки з часу укладення спірного договору дарування часток в праві власності на квартиру від 06.10.2016року, позивач ОСОБА_1 не несла витрат на оплату житлово-комунальних послуг в даній квартирі і квитанції по оплаті житлово-комунальних послуг надходили вже на ім'я відповідача ОСОБА_5

Твердження позивача на наявність обставин, які вказують на помилку, тобто неправильне сприйняття нею фактичних обставин даного правочину, що вплинуло на її волевиявлення, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки на час укладення спірного договору, а саме 06.10.2016року, позивач, як пенсіонер отримувала щомісячний дохід - пенсію за віком в розмірі станом на жовтень 2016р. - 1367грн., за станом здоров'я позивач не потребувала догляду і сторонньої допомоги, інвалідності на той час не мала, оскільки інвалідом І групи стала тільки 30.06.2017року, тобто значно пізніше після укладення спірного договору, згідно наданого саме позивачем листа Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 24.05.2017року №467 в період 2016року до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5, швидка медична допомога не виїжджала.

Також на час укладення спірного договору дарування, крім часток у квартирі, позивач мала на праві власності і має в даний час інше житло - цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 45,1 кв.м, в тому числі житловою 22,0 кв.м., у якому згідно листа - відповіді Служби у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації від 07.02.2017року №01-17/57 та довідки про склад сім'ї Урізької сільської ради Дрогобицького р-ну Львівської області від 26.07.2017року №1214, проживають дочка та четверо неповнолітніх дітей, на час обстеження у кімнатах тепло, прибрано і порушень житлово-побутових умов проживання дітей не виявлено.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що в даному житловому будинку позивач проживати не може, оскільки в ньому відсутні умови для проживання і перебування інваліда І групи, так як у ньому немає ванни, внутрішнього туалету та централізованого водопостачання, а опалення пічне - дрова, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_14 жительки АДРЕСА_7, від 26.07.2017року, оскільки жодних даних про те, що цей житловий будинок знаходиться в аварійному стані і не придатний для проживання, позивачем не подано і приходить до висновку, що спірні 2/3 частки у квартирі АДРЕСА_1, як на час укладення спірного договору, так і в даний час не були і не є єдиним житлом позивача, оскільки у власності позивача є в наявності інше житло - цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 .

Намір подарувати спірні 2/3 частки у квартирі АДРЕСА_1 у позивача ОСОБА_1 виник задовго до укладення спірного правочину та з метою його реалізації позивач протягом певного періоду часу вчиняла різні правочини, необхідні для цього.

Зокрема, згідно довіреності від 22.05.2014року, посвідченої приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 22.05.2014року та зареєстрованої в реєстрі за №287 позивач ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_6 (свого чоловіка) подарувати від імені позивача на ім'я відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований в АДРЕСА_1, належну їй частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1.

З метою успадкування частки у квартирі АДРЕСА_1 покійного чоловіка ОСОБА_6, набуття на неї права власності та можливості розпорядитися нею на свій розсуд, тобто подарувати разом зі своєю часткою відповідачеві ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1 вчинила ряд наступних правочинів.

А саме: 11 лютого 2016 року позивач ОСОБА_14 видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 11 лютого 2016 року та зареєстрована в реєстрі за №158, якою вона уповноважила дружину відповідача ОСОБА_10 бути її представником з питань оформлення її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_6.

12квітня 2016року на ім'я позивача ОСОБА_1 приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 квітня 2016 року реєстровий №6/2016.

Із пояснень приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О.вбачається, що остання роз'яснила позивачу, що для вчинення спірного договору дарування часток в праві власності на квартиру, спершу необхідно вчинити ще один правочин, зокрема договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1, бо без цього укласти спірний договір дарування є неможливим у відповідності до закону, на що позивач погодилась.

13 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 уклала з відповідачем ОСОБА_5 договір про припинення права спільної сумісної власності на 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та набуття ними права спільної часткової власності на дану квартиру, який був посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №790.

13 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. 13.09.2016року та зареєстровану в реєстрі за №791, якою уповноважила відповідача ОСОБА_5 представляти її інтереси в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі органах нотаріату, з питань, які будуть стосуватися державної реєстрації на її ім»я права власності на частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1.

Після вчинення юридично значимих дій та правочинів, направлених на реалізацію вчинення дарунку набутих та належних їй на праві власності 2/3 часток у квартирі АДРЕСА_1, (а не цілої квартири) позивач ОСОБА_14 по спливу майже місячного строку уклала 06 жовтня 2016року спірний договір дарування, що свідчить про правильне, усвідомлене сприйняття нею фактичних обставин даного правочину, розуміння значення, умов договору дарування та його правових наслідків, які відповідають її дійсним намірам.

Ураховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не довела на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення, а тому її позов до задоволення не підлягає.

Наданий стороною позивача акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім»ї ОСОБА_14, жительки АДРЕСА_8, складений комісією Урізької сільської ради Дрогобицького району Львівської області 26.07.2017року за №204, суд не бере до уваги, оскільки комісія органу місцевого самоврядування - Урізької сільської ради не вправі складати акти обстеження матеріально-побутових умов проживання та складати висновки щодо відсутності умов проживання і перебування інваліда першої групи, який не проживає на території даної сільської ради. А крім цього в даному акті не міститься висновку щодо технічного стану житлового будинку та його конструктивних елементів.

Твердження представника позивача про необхідність застосування правового висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові у справі №6-372цс16, від 27 квітня 2016року та Постанові у справі №569/15433/15-ц, провадження №61-2514св18 від 14 лютого 2018року, суд не бере до уваги, оскільки спірні правовідносини у даній справі ґрунтуються на інших фактичних обставинах, відмінних від обставин, встановлених у справах №6-372цс16 та №569/15433/15-ц, що розглянуті Верховним Судом України та Верховним Судом.

Далі, відповідно до п.12 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_12 заявлених позивачем, так як обставини щодо спору, який розглядає суд, не можуть підтверджуватися показаннями свідків.

Крім цього, позивач як підстави позову зазначив ст. ст. 203,215,229 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з Договору дарування від 06 жовтня 2016 року (а.с.5), позивачка та відповідач, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення свої дій та правові наслідки укладеного договору, уклали цей договір про нижченаведене: Дарувальник передає Обдаровуваному у власність безоплатно (в дар), а Обдарований приймає 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1

Далі, як вбачається з Договору дарування від 06 жовтня 2016 року сторони підтверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, сторони не мали та не мають наміру укласти договір довічного утримання (догляду) або спадковий договір, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Вказані правочини вчинені у письмовій формі та нотаріально посвідчені. Правочини спрямовані на настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог позивачем суду не представлено.

Враховуючи все вищевикладене, те, що позивачка обставин викладених в позові не довела, належних та допустимих доказів суду не представила, суд приходить до висновку, що для визнання Договору дарування від 06 жовтня 2016 року недійсним немає жодних правових підстав, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідачів на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», останній підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Тетяни Олександрівни про визнання договору дарування 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 укладеного 06 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О., зареєстрований в реєстрі №431 та повернення сторін договору до первісного стану, а саме скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т.Слиш