АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 серпня 2018 року

м.Харків

справа № 643/6228/17

провадження № 22-ц/790/3771/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Територіальна громада в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2,

третя особа - Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 27 лютого 2018 року, постановлене під головуванням судді Довготько Т.М., в залі суду в м. Харкові,-

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що її позовні вимоги є обґрунтованими, родинні зв'язки між нею та спадкодавцем ОСОБА_3 є доведеними, оскільки останній є її дідом та вітчимом її батьку ОСОБА_2. Він відмовився від спадщини після смерті вітчима. Вважає, що слід визнати за нею право власності на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних доказів того, що спадкодавець ОСОБА_3 є її дідом та батьком ОСОБА_2

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також є онукою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7,9,13).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.09.2012 року ОСОБА_1 є власником ? від ? частини квартири АДРЕСА_1, яку її бабуся ОСОБА_5 залишила у спадок (а.с.21).

Власником іншої частини квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 - чоловік ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19, 22).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1.

Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 05 вересня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, з тих підстав, що спадкоємцем документи, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, не надавалися (а.с.50).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона 13 вересня 2012 року після смерті своєї бабусі - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 Інша ? частка квартири належала її діду ОСОБА_3. Зазначила, що після смерті бабусі вона постійно мешкала з дідом ОСОБА_3, допомагала йому в побуті, доглядаючи та опікуючись за ним, за адресою: АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Офіційно зареєструватися у квартирі вона змогла лише 28.11.2012 року. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_2, який є її батьком, і який не прийняв спадщину. Інших спадкоємців немає. На підставі ст.ст. 1266, 1268 ЦК України просила суд визнати за нею право власності на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261, 1263, 1264, 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу - особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Таким чином, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу закликаються до спадкування усі родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення, куди підпадають і онуки спадкодавця, оскільки є родичами другого ступеня споріднення. Обмежень та виключень щодо ознак спадкоємців ст. 1265 ЦК України не містить.

У деяких випадках онук може одержати право на спадкування разом із спадкоємцями ближчого ступеня споріднення.

У випадку, якщо онук протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві (бабі або діду), який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, онук чи онука можуть за рішенням суду отримати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З повідомлення Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 11.11.2017 року та постанови державного нотаріусу Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 05.09.2017 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, заяв про прийняття або про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалося (а.с. 50, 86).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи позивачки про те, що померлий ОСОБА_3 є її дідом, у зв'язку з чим вона має право на спадкування, є безпідставними, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так з копії свідоцтва про народження (а.с.9) вбачається, що батьком позивачки є ОСОБА_2.

З відповіді заступника начальника Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.10) вбачається, що у актовому запису про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості в графі «Батько» відсутні, в графі «Мати» зазначено «ОСОБА_5».

З листа виконуючого обов'язки начальника Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.11) вбачається, що 14.07.1978 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб.

Даних про усиновлення ОСОБА_2 чоловіком його матері - ОСОБА_3 матеріали справи не містять .

Таким чином померлий ОСОБА_3 є вітчимом батька позивачки, у зв'язку з чим між ними відсутнє споріднення. Тому ОСОБА_1 не є онукою ОСОБА_3, і не має право на спадкування із зазначених нею підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 1266 ЦК України, яка визначає порядок спадкування за правом представлення, застосуванню не підлягає.

Інших підстав для спадкування позивачка не зазначила.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 27 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 22.08.2018 року.