Номер провадження: 22-ц/785/2032/18
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Бєляєвої А.О.

імена (найменування сторін)

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп»

представник правонаступника позивача - Байдерін Олександр Анатолійович

відповідач - ОСОБА_7

треті особі - ОСОБА_8, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп» до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки,за апеляційною скаргою ОСОБА_9, представника ОСОБА_8 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 року, ухваленого суддею Єршовою Л.С.

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 31.05.2007 року між Банком та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № 014/0027/74/75729, відповідно до умов якого, позичальнику було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 396021,00 доларів СІІІА, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами кредитного договору.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0027/74/75729 від 31.05.2007 року між Банком та ОСОБА_7 був укладений іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1.

Оскільки, в порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів розмірі та строк не відбувається, заборгованість за кредитним договором станом на 31.12.2014 року складає 560 676,43 доларів США.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 560 676, 43 доларів США, що в еквіваленті складає 8 841 057,69 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, та стягнути з ОСОБА_7 судові витрати.

Судом до участі у справі, в якості третьої особи був залучений орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 рокупозов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволений. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/0027/74/75729 від 31.05.2007 року станом на 31.12.2014 року у розмірі 560 676,43 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 8 841 057,69 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 362 209,40 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 5 711 519,21 грн., заборгованість по відсоткам - 74 176,39 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1 169 654,56 грн., пеня за прострочення кредиту - 124 290,64 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1 959 883,92 грн., на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 31.05.2007 року, а саме: квартиру №АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_7 та складається в цілому з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 94,0 кв.м., загальною площею 160,7 кв.м., шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті суб`єкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, також стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 3654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_9, представник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані фактичні обставини справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_9, представник ОСОБА_8 зазначив, що судом не були прийняті до уваги суттєві обставини справи, рішення ухвалене без належного дослідження доказів, оскільки позивачем взагалі не надано незалежних доказів існування заборгованості, та не враховано деякі вимоги діючого законодавства, а тому вважає, що рішення підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Під час розгляду справи, апеляційним судом до участі у справі був залучений правонаступник сторони ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - ТОВ «Стандард Фінанс Групп».

В порядку п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного 31 травня 2007 року договору між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту) та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № 014/0027/74/75729, відповідно до п. 1.1 якого, позичальнику було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 396021,00 доларів СІІІА, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами кредитного договору.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0027/74/75729 31.05.2007 року між банком та ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір, посвідчений Петрушенко Т.А., державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №2-1504, предметом якого є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1, що складається з чотирьох житлових кімнат житловою площею 94,0 кв.м., загальною площею 160,7 кв.м. Вказана квартира належить ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостої одеської державною нотаріальною конторою 31.05.2007 року за реєстровим №2-1500.

Відповідно до п.1.3 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки складає 2455704,00 грн.

Відповідно до п. 5.5 кредитного договору позичальник зобов'язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 30 банківських днів з моменту надіслання банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Пунктом 6.5 кредитного договору встановлено, що кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та і в інших випадках, передбачених кредитним договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 банківського дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення. У випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником зобов'язань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору, кредитор має право звернутися до поручителів, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов відповідних договорів, що забезпечують зобов'язання позичальника за кредитним договором.

За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення (п. 10.1 кредитного договору).

Однак, в порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів розмірі та строк не відбувався.

Згідно з вищевказаним договором іпотеки від 31.05.2007 року, для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов'язань, визначених цим договором, іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, визначене у п. 1.2 цього договору. Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі.

У зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, 10.12.2013 року ОСОБА_7 було направлено лист-вимогу.

Відповідно до розрахунку станом на 31.12.2014 року заборгованість ОСОБА_7 за вищевказаним кредитним договором складає 560676,43 долари США (п`ятсот шістдесят тисяч шістсот сімдесят шість доларів США 43 центи), що в еквіваленті по курсу НБУ складає 8841057,69 грн. (вісім мільйонів вісімсот сорок одна тисяча п`ятдесят сім гривень 69 коп.), з яких: заборгованість за кредитом - 362209,40 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 5711519,21 грн., заборгованість по відсоткам - 74176,39 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1169654,56 грн., пеня за прострочення кредиту - 124290,64 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1959883,92 грн.

Задовольняючи позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходив того, що відповідно до кредитного договору, вимоги кредитора ОСОБА_7 виконані не були, а тому суд в рахунок погашення заборгованості звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_7

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст. 590 ЦК України.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Зазначені положення містяться і в роз'ясненнях наданих у п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Крім того, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Судом також встановлено, що в квартирі, переданій ОСОБА_7 в іпотеку, з 08.11.2014 року зареєстрований її онук - ОСОБА_11, 2005 року народження.

Відповідно до ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Пунктом 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Враховуючи дату реєстрації дитини у вказаній квартирі, судом вірно встановлено, що ОСОБА_11 не мав ні права власності на предмет іпотеки, ні права користування ним, на момент укладення іпотечного договору. Крім того, зазначений договір не укладався з батьками дитини.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9, представника ОСОБА_8 про те, що суд ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, які позивач обґрунтував тим, що 31.05.2007 року між Банком та апелянтом був укладений кредитний договір, а в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, також до суду Банк надав односторонній розрахунок, але як вбачається з матеріалів справи апелянта не було на жодному засіданні по даній справі, тому вважати даний розрахунок безспірним неможливо, і суд проігнорував факт відсутності можливості змагальності сторін по справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_8 було відомо про те, що в Банк звернувся до суду з зазначеним позовом, однак своїми процесуальними правами апелянт не скористався та не з'являвся в судові засідання, що підтверджується його скаргами та заявами, які подані, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції.

Доводи апелянта про те, що судом не були прийняті до уваги суттєві обставини справи, рішення ухвалене без належного дослідження доказів, оскільки позивачем взагалі не надано незалежних доказів існування заборгованості, та не враховано деякі вимоги діючого законодавства є також безпідставниким, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права

Також доводи апелянта про те, що в квартирі прописані малолітні діти, та у якості третьої особи у справ був залучений Орган опіки та піклування, однак справа була розглянута за його відсутністю, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки онук ОСОБА_7 - ОСОБА_11 не мав ні права власності на предмет іпотеки, ні права користування ним, на момент укладення іпотечного договору.

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_9, представника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2018 року