АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4067/18 Справа № 202/5504/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

21 травня 2018 року м. Дніпро

Суддя судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2, ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року про відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, Орган опіки та піклування Індустріальної районної в м.Дніпропетровську ради про визнання правочинів недійсними, визнання свідоцтва недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року відкрито провадження по даній справі.

07 травня 2018 року на ухвалу про відкриття провадження у даній справі ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій поставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на те, що вже звертався до апеляційного суду із апеляційною скаргою, але будь-якої кореспонденції апеляційного суду не отримував, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Зазначена причина порушення строку апеляційного оскарження не є поважною, зважаючи на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати права та законні інтереси сторін і суперечити принципу правової визначеності, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України ( п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобовязані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Згідно частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України (в редакції, що діяла по 14 грудня 2017 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до положень частини першої статті 131 ЦПК України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року), учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більшене проживає або не знаходиться.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року відкрито провадження у даній справі.

15 березня 2017 року ОСОБА_3 вперше подав апеляційну скаргу на ухвалу судді про відкриття провадження у даній справі, яка ухвалою апеляційного суду від 09 червня 2017 року визнана неподаною та повернута апелянту (а.с. 46 т.2).

В апеляційній скарзі, яка подана до суду 15.03.2017 року, ОСОБА_3, зокрема, зазначено, що про наявність та зміст оскаржуваної ухвали про відкриття провадження йому стало відомо 15 березня 2017 року (а.с. 34 37 у т. 2).

20 червня 2017 року апелянт вдруге подав апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду від 13 вересня 2017 року також визнана неподаною та повернута апелянту (а.с.61 т.2).

02 жовтня 2017 року ОСОБА_3 втретє подав апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження, яка ухвалою апеляційного суду від 27 грудня 2017 року визнана неподаною та повернута апелянту (а.с.94-95 т.2).

12 лютого 2018 року апелянт вчетверте подав апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду від 23 лютого 2018 року визнана неподаною та повернута апелянту (а.с.116 т.2).

Жодна з наведених чотирьох ухвал про повернення апеляційної скарги ОСОБА_3 до касаційного суду не оскаржувалась.

Згідно змісту чотирьох апеляційних скарг, що повернуті апелянту, ОСОБА_3 зазначено місце його проживання, яке відповідає відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 104 у т. 1),у квартирі №АДРЕСА_1 (пр. ОСОБА_11) у м.Дніпро (м. Дніпропетровськ).

Така ж адреса зазначена ОСОБА_3 в його п»ятій апеляційній скарзі, що надійшла до місцевого суду 07 травня 2018 року.

Вся кореспонденція апеляційного суду на ім»я ОСОБА_3, яка була направлена за вказаною вище адресою його проживання, повернута суду без вручення адресату по закінченню терміну зберігання, що підтверджується довідками установи поштового зв»язку «Укрпошта» на а.с. 43а, 45, 58, 60, 92 у т. 2.

Заяв чи клопотань з інформацією про зміну свого місця проживання (місцезнаходження) апелянтом суду не надано, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи.

Крім того, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначено, що засоби зв»язку у нього відсутні, ні номер телефону, ні електронна адреса суду не повідомлені; інформація про наявність у ОСОБА_3 представника суду не надана.

Враховуючи викладене, встановивши невжиття апелянтом будь-яких дій щодо повідомлення суду про зміну місця свого проживання (перебування); зважаючи на нездійснення апелянтом дій щодо ознайомлення з матеріалами справи та неповідомлення суду про наявність перешкод у реалізації такого процесуального права, - твердження апелянта про необхідність поновлення йому строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали через неотримання кореспонденції апеляційного суду (за чотирма апеляційними скаргами у період з березня 2017 року по лютий 2018 року) - є необґрунтованим, безпідставним та не свідчить про наявність поважних причин порушення відповідного процесуального строку.

Більше того, вищевказані дії ОСОБА_3 протягом року перешкоджають розгляду даної цивільної справи по суті судом першої інстанції та свідчать про зловживання ОСОБА_3 своїми процесуальними правами.

Отже, приймаючи до уваги, що інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_3 не зазначено, наявність поважних причин порушення процесуального строку не встановлено; враховуючи, що про існування оскаржуваної ухвали про відкриття провадження у даній справі апелянту стало відомо не пізніше 15 березня 2017 року (згідно змісту його першої апеляційної скарги); приймаючи до уваги значну тривалість пропуску строку, - у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, ст. 357, 358 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року про відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, Орган опіки та піклування Індустріальної районної в м.Дніпропетровську ради про визнання правочинів недійсними, визнання свідоцтва недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Суддя: Т.П.Красвітна