РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.
за участю секретаря Шаповал Є.Б.,
за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення,-
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки квартира АДРЕСА_1 має два особових рахунки, та в суді розглядається справа про стягнення заборгованості за позовом КП «Харківводоканал» до відповідачів ОСОБА_6, та ОСОБА_4, оскільки на їх імя відкритий інший особовий рахунок, та просив застосувати строки позовної давності.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2018 року позовні вимоги КП «Харківводоканал» були задоволені, та ухвалою суду від 24.04.2018 року вказане заочне рішення було скасоване.
17.05.2018 року представником позивача КП «Харківводоканал» було подано заяву про переривання строків позовної давності, та рахувати строк з дня звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, а саме з 02.09.2016 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Судом встановлено, що 05.09.2016 року КП «Харківводоканал» звернулось до Київського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з відповідачів, за результатами розгляду якої 20.09.2016 року було видано судовий наказ.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2017року судовий наказ від 20.09.2016 року було скасовано.
Спір щодо стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за період з 01.12.2013 року по 31.01.2017 року за послуги з централізованого водопостачання, та за період з 01.11.2013 року по 31.01.2017 року за послуги з централізованого водовідведення, та позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_4 до КП «ХВК» про зобовязання останнього здійснити перерахунок розміру плати за надання вказаних послуг на разі перебуває на розгляді в Київському районному суді м. Харкова.
Наявними у справі доказами встановлено, що між позивачем та відповідачами фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг по водовідведенню та водопостачанню в будинку, де знаходиться квартира відповідачів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 ч.2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України). Відповідачі заявили в заявах про перегляд заочного рішення про застосування строку позовної давності.
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ст.259 ЦК України, позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно ч. 1 ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки, відповідачами заявлено клопотання про застосування позовної давності, в межах строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог, право позивача на стягнення заборгованості виникає з 05.09.2013 року, оскільки представник КП «ХВК» звернувся до суду з заявою 05.09.2016 року.
Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство у відповідності до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільне судочинство у відповідності до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положення ч.2 ст.78 ЦПК України визначають, що обставинами справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до наданих відомостей ОСОБА_8, УДМС України в Харківській області від 29.11.2017 року відповідач ОСОБА_7 з 30.04.2014 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а відповідач ОСОБА_5 була знята з реєстрації за адресою зазначеною в позові 20.06.2017 року.
А тому, враховуючи вище викладене, суд зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів за особовим рахунком відкритим на імя одного відповідача ОСОБА_3, при чому на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відкритий інший особовий рахунок, та позивач в іншому провадженні просить з них стягнути тотожну заборгованість, починаючи з 01.12.2013 року, та наданий розрахунок розрахований на різну кількість осіб, а з 20.06.2017 року у вказаній квартирі за відкритим особистим рахунком на імя ОСОБА_3 зареєстрована лише ОСОБА_3 Позивач в своєму позові просить стягнути заборгованість з відповідачів по 30.09.2017 року, коли відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не були споживачами даних послуг, а розрахунок по кожному відповідачу окремо до суду надано не було, а тому позивачем в судовому засіданні не доведено свій розрахунок розміру заборгованості, що є підставою для відмови в задоволенні даного позову.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення, та у зв'язку з цим відсутністю підстав для задоволення похідних позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76,141, 164, 206,263-265 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 31 травня 2018 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ