Справа № 461/8712/18
Провадження № 6/461/227/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року місто Львів

Галицький районний суду м. Львова у складі:

головуючого судді - Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря - Станкевича Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду місті Львова подання головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження виїзду за межі України,

встановив:

головний державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань за виконавчими листами у зведеному виконавчому провадженні №53584289, про стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувачів заборгованості в загальному розмірі 7 816 342,08 гривень.

Подання обгрунтовує тим, що станом на сьогоднішній день, заборгованість згідно вищевказаних виконавчих документів боржником не погашено, боржник не являється виклики державного виконавця, ухиляється від виконання зобов'язання, що є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду подання був повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, враховуючи положення ч.3 ст.13, ст.121 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд подання за відсутності державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, приймаючи до уваги положення щодо строків розгляду подання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Верховний суд України у Судові практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року зазначає:

«Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо)».

Однак, до матеріалів подання, державним виконавцем не подано жодних доказів, які б давали суду підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, невиконавши покладені на нього рішенням суду зобов'язання. Також, не подано доказів про те, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження за виконавчими листами та з'ясування можливості добровільного виконання боржником свого зобов'язання.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що в ході розгляду подання не здобуто доказів, які б свідчили про те, що боржник дійсно свідомо ухиляється від сплати заборгованості та від виконання своїх обов'язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України», суд -

постановив:

Відмовити в задоволенні подання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Стрельбицький В.В.