АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 761/29158/17

Апеляційне провадження №22-ц/796/5050/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого 30 березня 2018 року в приміщенні суду в м. Києва під головуванням судді Притули Н.Г., повний текст якого складений 17 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, в якому просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею за адресою її проживання АДРЕСА_2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві, про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що судом не враховано докази, надані стороною позивача про те, що позивач повністю матеріально забезпечує дитину, самостійно оплачує навчання, дозвілля, відпочинок, заняття в гуртках, відповідач психологічно налаштовує дитину проти матері, чинить перешкоди їй у спілкуванні з дитиною.

Позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили рішення суду залишити без змін.

Відповідач та його представник у суді апеляційної інстанції заперечували проти апеляційної скарги у повному обсязі та просили рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи у суді апеляційної інстанції підтримала висновок Голосіївської РДА в м. Києві щодо визначення місця проживання дитини та просила позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної

інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційному суду міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в період з 22 вересня 2006 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.11, т.1) та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

У період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12, т. 1 ).

В судом встановлено, що з народження дитина проживала разом з батьками за місцем проживання батька - АДРЕСА_1. Та після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з батьком.

Відповідно до договору оренди від 06 серпня 2017 року ОСОБА_1 орендує квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Термін оренди з урахуванням додаткової угоди до Договору становить до 06 серпня 2019 року (а.с. 15-19, т. 1 )

Згідно із актів обстеження житлових умов від 31 жовтня 2017 року та від 1 вересня 2017 року, сторонами створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, виховання дитини, син сторін забезпечений необхідним одягом, взуттям тощо, як в квартирі де проживає разом з батьком так і в квартирі де проживає матір малолітнього ОСОБА_3 (а.с.132-133, том 1).

15 листопада 2017 року сторонами укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та обов'язків. Умовами договору сторони регламентували відносини між батьками щодо рівних способів участі кожного з батьків у вихованні, проживанні та утримання спільного сина, відповідно до регламенту побачень батьків з дитиною, який є додатком №1 до даного договору (а.с. 134-138, т. 1 ).

Сторони у справі працевлаштовані, мають сталий дохід (а.с.23-25, 123-124, том 1).

Висновком №100-20282 від 20 листопада 2017 року Голосіївська РДА в м. Києві (орган опіки та піклування) вважала за доцільне з урахуванням інтересів дитини, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю, ОСОБА_1 (а.с.54, том 1).

При цьому судом не прийнято до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він суперечить інтересам дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, враховуючи вік малолітнього ОСОБА_3, 2010 року народження, який на день ухваленого судового рішення не може дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, а тому суд вважав, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, який потребує постійного догляду та турботи у зв'язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізіологічному.

Також, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено те, що проживання дитини з матір'ю позитивно сприятиме розвитку житини як психологічному так і фізіологічному, враховуючи що між сторонами існує конфлікт на ґрунті особистих відносин та батько не перешкоджає матері спілкуватись з сином, дитина не має «контакту» з матір'ю та різка зміна постійного місця проживання дитини може негативно вплинути на його психологічний стан.

Апеляційний суд вважає вказані висновки суду необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи з огляду на таке.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Висновком психолога №100/09/10-1262 від 31 жовтня 2017 року щодо проведення роботи психолога з малолітнім ОСОБА_3 рекомендовано: не залучати дитину до «Конфлікту лояльності». Не намагатися зробити з дитину посередника у вирішенні питань. Формувати в свідомості дитини позитивний образ іншого з батьків. Колишньому подружжю, залучитись до медіації за для продуктивного діалогу та зменшення напруженості у спілкуванні. Не чинити перешкод для спілкування дитини з окремо проживаючим батьком або матір'ю. Батькам підвищувати свій виховний потенціал, залучатись до навчальних програм, лекцій про екологічне виховання дітей, вивчати літературу по віковій психології. При можливості батькам звернутись до психолога або психотерапевта, для виходу із «травмуючи» подій пов'язаних із розлученням (а.с.76-77, том 1).

При цьому психологом вказано, що дитину залучено до «конфлікту лояльності», прослідковується оперування дитиною дорослими термінами та фразами, як по своїй суті є частинами мови дорослих, частіше батька, а дитиною лише відтворено монологи, емоційний стан, позу жести, при цьому дитина не розуміє значення, що може свідчити про те, що дитина є не лише свідком подій, а його дуже активно залучено до переживань батька де і відбувається емоційне зараження, що може спричинити гальмування в розвитку дитини, оскільки ігноруються особисті потреби дитини.

Вказано, що контакт із матір'ю обережний, прослідковується образа на матір, частина якої є транслювання образ батька, а частина є образою на те, що матір при спілкуванні із дитиною займає жорстку позицію. На запитання стосовно відношення до матері хлопчик відповідав негативом: не люблю, зла не хочу бачити, однак при запитаннях коли матері гіпотетично щось загрожувало виказував стурбованість, опасіння та визнає, що любить маму, що хоче її захищати та бути поряд, сумує, очікує подарунків. Тому психолог вважав, що почуття дитини має вплив думка батька, який фактично формує негативний образ матері. Однак дії матері не дають можливості сператись на неї. Також вказано, що у дитини наявний емоційний зв'язок із батьком, який активно залучається до гри з сином, підтримує його інтереси, однак психологом зазначено, що батьку притаманний потуральник стиль виховання, формування інтересів дитини відбувається виходячи із власних інтересів без урахування вікових особливостей, що призводить до напруження нервом системи дитини та відображається у її поведінці. При цьому з описової частини висновку вбачається, що дитина контакту доступна, перебуває у збудженому стані, розмовляє голосно. В процесі розмови дитина сповістила психолога, що бачив монстрів у фільмах жахів, які він дивиться з комп'ютера, сповіщав, що батько не заперечує і їм обом це подобається, при цьому докладно розповідав сюжет (а.с.76-77, том 1).

Необхідно зауважити, що з пояснень ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції, можна зробити висновок про те, що він має образу на дружину через розлучення, яку переносить на спільного сина сторін, що також підтверджується вищевказаним висновком психолога.

Також, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказував, що він пройшов увесь курс медіацій, проте вказане не відповідає наявним в матеріалах справи доказам, зокрема: висновком Комісії з питань захисту прав дитини №100/09-3386 (а.с.72-74, том 1) та висновку Голосіївської РДА В м. Києві (органу опіки та піклування) (а.с.54, том 1), з яких вбачається, що відповідно висновку Українського центру медіації від 21 жовтня 2017 року з батьками проведено попередні зустрічі на яких батьки проявили бажання приймати участь в процесі медіації для мирного врегулювання конфліктної ситуації. Перша зустріч відбулась 22 вересня 2017 року надалі батько не міг бути присутнім на зустрічах у зв'язку з зайнятістю на роботі та не підтвердив зустрічі. Мати проявила готовність продовжувати процес медіації, проте медіаторами прийнято рішення зупинити процес медіації, через те, що батько не міг знайти часу для медіаційних зустрічей.

Отже з урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з нею, суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги те, що батько ОСОБА_2, через особисті переживання після розірвання шлюбу між сторонами формує у сина негативний образ матері, що як вказано у висновку психолога може спричинити гальмування в розвитку дитини, оскільки ігноруються особисті потреби дитини.

Щодо посилань відповідача на те, що він постійно знаходиться разом з сином, мають спільні інтереси, судом не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що як вказано у вищевикладеному висновку психолога: «батьку притаманний потуральний стиль виховання, формування інтересів дитини відбувається виходячи із власних інтересів без урахування вікових особливостей, що призводить до напруження нервової системи дитини та відображається у її поведінці».

При цьому апеляційний суд вважає висновок Голосіївської РДА в м. Києві (органу опіки та піклування) №100-20282 від 20 листопада 2017 року про доцільність проживання дитини з ОСОБА_1 наданий виключно в інтересах малолітнього сина сторін, а тому приймається судом, а відтак відсутні підстави вважати, що він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

Отже з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що для забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі малолітнього ОСОБА_3 необхідно визначити його місце проживання разом із матір'ю ОСОБА_1

У суді першої інстанції були допитані у якості свідків класний керівник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та шкільний психолог ОСОБА_5, які пояснили, що дитина любить обох батьків.

Також, свідок ОСОБА_6 вказала, що не спілкувалась з дитиною, щодо батьків, а тому не давала з цього приводу пояснень.

Свідок ОСОБА_4, вказала, що хлопчик кмітливий, розумний з ним можна та треба домовлятись. Також вказала, що інколи проявляє агресію, проте з часом вона стала меншою. Вказала, що мама дитини проявляє ініціативу щодо спілкування з нею та відвідує батьківські збори та зазначила, що батько хоч не проявляє ініціативи проте йде на контакт.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_2 даним судовим рішенням не позбавлено можливості приймати участі у вихованні та спілкуванні з сином.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 960 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого 30 березня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати 960 (дев'ятсот шістдесят) грн 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено та підписано 21 серпня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: