Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 474/658/16-ц

провадження № 61-18198св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Врадіївської районної державної адміністрації,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Галущенка О. І., Самчишиної Н. В., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Врадіївської районної державної адміністрації звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач під час перебування на посаді начальника відділу освіти спорту та молоді Врадіївської районної державної адміністрації видав наказ від 16 листопада 2015 року № 137-к про звільнення ОСОБА_5 із посади директора Врадіївської районної гімназії на підстав пункту 3 статті 40 КЗпП України. В подальшому рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року зазначений наказ про звільнення ОСОБА_5 скасований та останню поновлено на попередній посаді із виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 29 941,80 грн.

Вважаючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на користь Врадіївської районної державної адміністрації шкоду, завдану внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_5 в сумі 29 941,00 грн.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Врадіївської районної державної адміністрації шкоду, завдану внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_5 в сумі 1 897,86 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що дійсний розмір відшкодування шкоди складається із суми надбавки до заробітної плати працівника, який виконував роботу звільненого працівника за час його вимушеного прогулу та різниці між розміром середнього заробітку виплаченого незаконно звільненому працівникові та розміром заробітної плати, яка могла бути йому нарахована за звичайних умов.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Врадіївської районної державної адміністрації 29 941,80 грн у рахунок відшкодування шкоди та на користь Первомайської місцевої прокуратури в рахунок відшкодування судових витрат стягнуто 2 893,80 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що в разі незаконного звільнення працівника настає повна матеріальна відповідальність, винних у цьому службових осіб.

У січні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що після звільнення ОСОБА_5 посада директора Врадіївської районної гімназії залишилася вакантною, а обов'язки директора виконувала заступник, яка отримувала доплату до своєї основної заробітної плати у загальній сумі 1 643,48 грн, тобто зазначена сума і є прямою дійсною шкодою, яка завдана інтересам держави, що і підлягає стягненню, а тому суд першої інстанції правильно визначив суму прямої дійсної шкоди яка складається із різниці між сумою, виплаченої за час вимушеного прогулу та сумою заробітної плати, яку б ОСОБА_5 отримала за звичайних умов, перебуваючи на посаді директора, яка була включена до видатків на заробітну плату.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на неї.

У квітні 2017 року прокуратура Миколаївської області подала заперечення на касаційну скаргу, в яких просила касаційну скаргу відхилити, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час його ухвалення) щодо законності та обґрунтованості.

Судами установлено, що розпорядженням Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 19 листопада 2013 року № 190-рк відповідача з 20 листопада 2013 року призначено на посаду начальника відділу освіти, молоді та спорту Врадіївської районної державної адміністрації.

Під час перебування на посаді начальника відділу освіти, молоді та спорту Врадіївської районної державної адміністрації відповідач видав наказ від 16 листопада 2015 року № 137-к про звільнення ОСОБА_5 із посади директора Врадіївської районної гімназії, у зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді, на підставі пункт 2 статті 40 КЗпП України.

Не погоджуючись зі своїм звільненням ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, за результатами розгляду якого, рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року скасовані накази відділу освіти, молоді та спорту Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 11 листопада 2015 року про оголошення догани та від 16 листопада 2015 року № 137-к про звільнення ОСОБА_5 із посади директора Врадіївської районної гімназії, як незаконні. Поновлено ОСОБА_5 на роботі, на посаді директора Врадіївської районної гімназії Миколаївської області з 17 листопада 2015 року. Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29 941,80 грн, а також у рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 1 000,00 грн.

На виконання цього судового рішення, наказом заступника голови Врадіївської районної державної адміністрації, в. о. начальника відділу освіти, молоді та спорту Боровицького І. В. від 15 квітня 2016 року № 32-к ОСОБА_5 поновлено на посаді директора Врадіївської районної гімназії з 17 листопада 2015 року.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134, статті 237 КЗпП України матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14 квітня 2016 року встановлено факт незаконного звільнення, наказом начальника відділу освіти, молоді та спорту ОСОБА_4, директора Врадіївської районної гімназії ОСОБА_5

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 звільнено із порушенням вимог закону наказом начальника відділу освіти, молоді та спорту ОСОБА_4, то саме він, як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь Врадіївської районної державної адміністрації матеріальної

шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника у зв'язку з оплатою останньому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в розмірі 29 941,80 грн.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд апеляційної інстанції надав належне обґрунтування, а переоцінка доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик