Ухвала

Іменем України

10 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 524/4445/15-ц

провадження № 61-46327ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3, подану адвокатом ОСОБА_4, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 вересня 2014 року о 20 год.30 хв. на перехресті вулиць Шевченка та Воровського у м. Кременчуці Полтавської області з вини відповідача ОСОБА_5 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої зіткнулися автомобілі «ИЖ-21251» (Москвич-комбі), державний номерний знак НОМЕР_1, що був під керуванням ОСОБА_3, та «ЗАЗ TF 69» (Lanos), державний номерний знак НОМЕР_2, що був під керуванням ОСОБА_5 В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_3 стверджував, що своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням належного йому майна. Зазначав, що довгий час хотів придбати автомобіль саме такої марки та моделі, а придбавши, дбайливо ставився до нього, підтримував належний технічний стан та зовнішній вигляд, обережно керував ним під час руху та дотримувався правил дорожнього руху.

При цьому позивач посилався на те, що страхового відшкодування в розмірі 6 000,00 грн не вистачило для проведення повноцінного і належного ремонту автомобіля, тому йому довелося витрачати власні кошти із сімейного бюджету, що стало причиною сильних душевних переживань та пригнічення емоційного стану.

Також стверджував, що пошкодженням його автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталося внаслідок винних дій відповідача, було порушено його звичайний спосіб життя.

На підставі викладеного, після уточнення позовних вимог, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 402 084,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в сумі 69,45 грн.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2018 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, змінено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000,00 грн.

Змінено розподіл судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 167,15 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

22 жовтня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_3 через адвоката ОСОБА_4 направив касаційну скаргу, в якій просив скасувати зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову з вирішенням питання розподілу судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не зазначили, що позивачу завдано моральної шкоди, а визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, не врахували, що для відновлення порушеного права позивачу знадобилося більше трьох років, він поніс судові витрати у сумі 15 221,96 грн. Суди не врахували пояснення позивача щодо глибини його душевних хвилювань, перенесених в момент дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що він змушений був докладати значних зусиль як для ремонту пошкодженого автомобіля так і для організації свого життя та життя сім'ї.

Крім того, ОСОБА_3 стверджував, що згідно з висновками судової психологічної експертизи від 28 лютого 2017 року № 1153 розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди становить 108 мінімальних заробітних плат, однак суди не мотивуючи, відхилили висновок експертизи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 03 вересня 2014 року близько 20 год. 30 хв. на перехресті вулиць Шевченка та Воровського у м. Кременчуці Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої зіткнулися транспортні засоби «ИЖ-21251», державний номерний знак НОМЕР_3, що був під керуванням ОСОБА_3 та «ЗАЗ TF 69», державний номерний знак НОМЕР_2, що був під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, шкоди здоров'ю учасникам пригоди заподіяно не було.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна), та притягнуто до адміністративної відповідальності із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Завдану позивачеві майнову шкоду у зв'язку з пошкодженням автомобіля відшкодовано публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» на підставі договору про врегулювання страхового випадку за договором від 05 квітня 2014 року № АС/4966479, укладеним 17 вересня 2014 року між позивачем та страховиком, у розмірі 6 000,00 грн.

ОСОБА_5 компенсував ОСОБА_3 франшизу в розмірі 500,00 грн.

Згідно з висновком судової психологічної експертизи від 28 лютого 2017 року № 1153 обставини дорожньо-транспортної пригоди є психотравмувальними для ОСОБА_3, якому були завдані суттєві моральні страждання з огляду на їх інтенсивність та тривалість, широкий діапазон негативного впливу на основні сфери життєдіяльності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 своїми протиправними діями завдав ОСОБА_3 моральної шкоди, що підтверджується висновком судової психологічної експертизи від 28 лютого 2017 року № 1153.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем сума такого відшкодування не відповідає вимогам розумності та справедливості; належним еквівалентом пережитих позивачем моральних страждань є грошові кошти в розмірі 2 500,00 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, зазначивши, що внаслідок неповного з'ясування обставин справи, зокрема характеру моральних страждань позивача, місцевий суд неправильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди.

У частині першій статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною третьою зазначеної норми моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Суди першої та апеляційної інстанцій врахували положення наведених норм Закону та, встановивши, що позивачу заподіяно моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, дійшли правильних висновків про необхідність стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди.

При цьому, апеляційний суд відповідно до вимог статті 23 ЦК України, виходячи з характеру вчиненого ОСОБА_5 правопорушення, ступеня його вини, глибини фізичних та душевних страждань ОСОБА_3, заподіяних цим правопорушенням, визначив розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, з урахуванням вимог розумності і справедливості.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваних судових рішеннях висновків. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не відноситься до повноважень Верховного Суду.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року визначено в розмірі 1 762,00 грн.

Ціна позову в даній справі становить 402 084,00 грн, тобто на момент вирішення питання про відкриття касаційного провадження не перевищує 881 000,00 грн (1 762,00 грн Х 500), що є підставою для застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою, а при вирішенні справи з ціною позову, що не перевищує 881 000,00 грн, правильно застосовані норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану адвокатом ОСОБА_4, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик