Справа №: 671/584/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в особі судді Павлової А.С. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.01.2018 між 10:40 год. та 11:05 год. під час судового засідання по справі № 671/795/18 ОСОБА_2 безпричинно і грубо образив ОСОБА_1 в присутності голови Волочиського районного суду ОСОБА_4, прокурора Волочиської прокуратури ОСОБА_5 та секретаря судового засідання. Оскільки в той час проводився звукозапис судового засідання, то на вказаному звукозаписі чітко чути його слова. Така поведінка ОСОБА_2 є неприпустимою та такою, що нанесла позивачу привселюдну образу та моральну шкоду. Його дії підпадають під ознаки хуліганства (ч. 1 ст. 296 КК України), оскільки під час проведення судового засідання ОСОБА_2 принизив його честь та гідність, не маючи на це ніяких підстав та жодним чином навіть не намагався вибачитись.

В той же час, ОСОБА_3 безпідставно в присутності голови Волочиського районного суду ОСОБА_4, прокурора Волочиської прокуратури ОСОБА_5 та секретаря судового засідання звинуватила його у вчиненні злочину, що є порушенням його права на презумпцію невинності, як одного з основних конституційних прав кожного громадянина, чим нанесла йому образу та моральну шкоду. Оскільки в той час проводився звукозапис судового засідання, то на вказаному звукозаписі чітко чути її слова. Така поведінка ОСОБА_3 є неприпустимою та такою, що нанесла ОСОБА_1 привселюдну образу та моральну шкоду, оскільки під час проведення судового засідання вона принизила його честь та гідність та порушила одне з основних і фундаментальних його конституційних прав.

Завдану йому моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 10000 грн., яку просив стягнути по 5000 грн. з кожного відповідача.

Стосовно обґрунтування вказаних сум позивач поклався на інтернет-версію інформаційно-правової газети «Правовий тиждень», про що зазначив у поданій суду уточненій позовній заяві.

Ухвалою від 16.04.2018 уточнену позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб.

Вказаною ухвалою за клопотанням позивача з Волочиського районного суду Хмельницької області витребувано копію звукозапису судового засідання від 19.01.2018 у справі № 671/795/17.

Відповідачі копію ухвали та доданих до неї матеріалів, а також копію звукозапису отримали 20.04.2018, направили до суду та позивача відзив, де просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на ст.ст. 1, 30 ЗУ «Про інформацію» та ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Позивач подав відповідь на відзив у якому вказує на відсутність у відповідачів ґрунтовних підтверджень своєї правової позиції. Позов підтримує повністю.

Ухвалою суду від 23.04.2018 позивачеві відмовлено у задоволенні його клопотання про розгляд справи в порядку звичайного судового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 19.01.2018 Волочиським районним судом Хмельницької області проводилось судове засідання у кримінальному провадженні № 1-кп/671/15/2018 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 191 КК України, що підтверджується копією звукозапису вказаного судового засідання (а.с. 23).

В ході даного засідання, яке відбувалось за участі головуючої судді Ніколової С.В., прокурора Дідуха Р.В., потерпілих (відповідачів у даній справі) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та обвинуваченого (позивача у даній справі) ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 на запитання головуючого зазначила, що в неї є довіра до всіх, тільки до нього (ОСОБА_1О.) не має. Далі ОСОБА_3 сказала наступне: «В скільки раз я старша жінка, я тебе не заставляла ці гроші в воздухтрест спустити чи на церкву. Я тобі казала дай мені». ОСОБА_1 в цей час послався на презумпцію невинуватості та закликав потерпілу не порушувати порядок засідання. На що інший відповідач ОСОБА_2 обізвав ОСОБА_1 «дебілом». Головуючою суддею попереджено потерпілих про недопустимість порушення порядку у залі судового засідання.

В даному випадку, позивач посилається на те, що відповідачем ОСОБА_2 було принижено його честь та гідність шляхом безпричинної і грубої образи в присутності інших осіб (головуючої судді по справі, секретаря судового засідання та прокурора), а відповідачем ОСОБА_3 порушено його право на презумпцію невинуватості.

Відповідно до ст.ст. 3, 28 Коституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно з положень статті 68 Коституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Коституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 276 ЦК України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

При вирішенні даного спору, суд виходить, в першу чергу, з того, чи є висловлювання відповідача ОСОБА_2 на адресу позивача ОСОБА_1 образливими для останнього, чи дійсно воно було йому адресоване, чи здійснене воно у присутності інших осіб, чи було порушено, при цьому, особисте немайнове право позивача, а саме: його честь та гідність, - на чому він наполягає.

Зокрема, Пленум ВСУ у своїй Постанові № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В даному випадку, суд прийшов до висновку, що субєктивні висловлювання відповідача ОСОБА_2 стосовно особистих якостей позивача здійснені в принизливій, непристойній формі, яка суперечить прийнятому у суспільстві спілкуванню між людьми та є образливою для позивача. Вони носять характер образи, а тому, безперечно, принижують честь та гідність особи, які захищені положеннями ст.ст. 3, 28 Коституції України, ст. 297 ЦК України.

При цьому, суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (хуліганства) - є саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, а не з мотивів неповаги до конкретної особи. Тому з позицією позивача, висловленою в його позовній заяві, про наявність в діях ОСОБА_2 складу злочину суд погодитись не може.

Разом з тим, суд не вбачає порушень честі і гідності позивача та його права на презумпцію невинуватості відповідачем ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Висловлювання ОСОБА_3 адресовані позивачу мають характер оціночних суджень, в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», за які вона у жодному випадку не може бути притягнута до відповідальності, в тому числі і цивільної. Оціночні судження, як і думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Тим більше, що вказані судження відповідачем ОСОБА_3 висловлені не в брутальній, принизливій чи непристойній формі і з них не вбачається порушення права позивача на презумпцію невинуватості.

Тому, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо питання завдання відповідачем ОСОБА_2 позивачу моральної шкоди, її характеру та розміру, суд виходить з наступних положень законодавства.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, завдання моральної шкоди є підставою виникнення самостійних цивільних правовідносин.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, у тому числі, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 позивачу, суд приходить до переконання, що останньому її було дійсно завдано.

При цьому, суд не може покласти на ОСОБА_1 обовязок довести наявність у нього душевних страждань з приводу порушення його права на захист честі та гідності з огляду на правову природу такого права, гарантії від порушень якого закріплені Коституцією України.

Разом з тим, суд не може взяти до уваги обґрунтування позивачем суми завданої моральної шкоди та при визначенні її розміру виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховується, що позивачем не надано жодних доказів глибини його душевних страждань, погіршення його здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, не наведено інших обставин та не надано жодних доказів, які б суд міг врахувати при визначенні розміру завданої йому моральної шкоди.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини за яких було порушено права позивача, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2 повинен бути встановлений судом на рівні 100 грн.

При цьому, суд вважає, що в даному випадку встановлення порушення саме по собі, разом із вказаною вище грошовою компенсацією, є достатнім відшкодуванням моральної шкоди, якої зазнав позивач.

Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про часткову підставність та обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2, а тому вважає за необхідне задоволити їх частково. У задоволенні ж вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 слід відмовити.

Ухвалою суду від 16.04.2018 позивача при зверненні до суду з вказаним позовом було звільнено від сплати судового збору.

У звязку з тим, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: із заявлених 5000 грн. вирішено стягнути лише 100 грн., - відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави, підлягає стягненню 14 грн. 09 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 28, 68 Коституції України, ст.ст. 11, 15-16, 23, 276, 280, 297, 1167 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, про відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 (сто) гривень моральної шкоди.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави 14 гривень 09 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Хмельницької області через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 25.05.2018.

Суддя: