Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 471/260/17-ц

провадження № 61-12922св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року у складі судді: Скарницької І. Б., та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Галущенка О. І., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2017 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 751,28 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала отримала кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % річних та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 28 лютого 2017 року утворилася заборгованість у сумі 11 751,28 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 499,09 грн, заборгованості за відсотками - 6 614,51 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3 840 грн, штрафу - 250,00 грн (фіксована частина), штрафу - 547,68 грн (процентна складова),

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року у задоволенні позову АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку зі спливом позовної давності порушене право позивача не підлягає захисту.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ «КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Оскільки згідно з умовами кредитного договору щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, який непогашений, тому є підстави стягнути нараховані несплачені суми щомісячних платежів у межах трирічної позовної давності, на що суди уваги не звернули.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 471/260/17-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 14 серпня 2008 року між АТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 500,00 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх обов'язків щодо погашення кредиту станом на 28 лютого 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 11 751,28 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 499,09 грн, заборгованості за відсотками - 6 614,51 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3 840,00 грн та штрафів - 250 грн (фіксована частина) і 547,68 грн (процентна складова).

Згідно з заявою позичальника строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки - 31 грудня 2011 року, погашення заборгованості за кредитом повинно проводитись до 25 числа кожного місяця щомісячними платежами у розмірі 7 % від залишку заборгованості.

Згідно з витягом з особового рахунку ОСОБА_4 останній платіж на погашення кредиту вона здійснила 23 вересня 2008 року.

Відповідно до витягу з програмного комплексу строк дії платіжної картки закінчився 31 грудня 2011 року. Нову картку відповідач не отримувала.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 подала заяву про застосування позовної давності з огляду на те, що останній платіж нею внесений у 2008 році.

Вирішуючи спір, суди встановили, що, звернувшись до суду 11 квітня 2017 року року, АТ КБ «ПриватБанк» пропустило трирічну позовну давність.

Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій установилии факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачу у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності.

Аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про наявність підстав для отримання банком процентів за користування кредитом в межах позовної давності є необґрунтованими, оскільки із пропуском позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права.

Посилання касаційної скарги на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові № 6-249цс15 від 02 грудня 2015 року безпідставне, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-10цс18 від 28 березня 2018 року відійшла від зазначеної правової позиції Верховного Суду України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат