Справа № 461/1781/13 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/783/6661/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Ніткевича А. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25», ОСОБА_2, ОСОБА_3; ОСОБА_8 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 04 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності та зобов»язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а:

19.02.2013 року ОСОБА_7, покликаючись на ст.392 ЦК України, звернувся з позовом до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, в якому просив визнати за ним право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1, що позначені на поверховому плані будинку під індексами 19-1 площею 11,3 м.кв, 19-2 площею 29,5 м.кв., 19-3 площею 11,4 м.кв. та зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_7 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року під індексами 19-1 площею 11,3 м.кв, 19-2 площею 29,5 м.кв., 19-3 площею 11,4 м.кв.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що проживає у квартирі АДРЕСА_2, тривалий час користується нежитловими приміщеннями у вказаному будинку площею 52,2 кв.м., що на поверховому плані будинку позначені індексами 19-1, 19-2, 19-3, такі закріплені за ним та використовуються ним для господарських потреб. Зазначав, що зазначені приміщення належать до допоміжних приміщень будинку згідно Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», а будь-які документи, які б свідчили що спірне приміщення є самостійним об'єктом цивільних правовідносин відсутні. В ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» також відсутні відомості щодо майнової приналежності нежитлових приміщень під індексами 19-1, 19-2, 19-3 загальною площею 52,2 кв.м. у будинку АДРЕСА_1. Відтак, оскільки він тривалий час користується зазначеними вище приміщеннями, у зв'язку із відсутністю можливості їх приватизації, так як згідно інформації реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції відсутні дані щодо майнової приналежності цих приміщень, просив суд визнати за ним право власності на такі та зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ним право власності на вказані нежитлові приміщення.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_7 задоволено, визнано за ОСОБА_7 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв.м., які знаходяться у будинку № АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 м.кв. Зобов'язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_7 право власності на нежитлові приміщення площею 52,2 кв.м., які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 та позначені на поверховому плані ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.01.2001 року індексами 19-1 площею 11,3 м.кв., 19-2 площею 29,5 м.кв. та 19-3 площею 11,4 м.кв.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСББ «Дорошенка - 25», ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_8

Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що апелянти не були залучені до участі у справі, хоча оскаржуваним рішенням визнано право власності на нежитлові приміщення загального користування багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, що знаходяться у спільній власності усіх співвласників цього будинку, а тому таке безпосередньо стосується їх майнових прав та інтересів. Згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 14.04.1987 року № 222 житловий будинок № АДРЕСА_1 в цілому є власністю територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, право власності на який зареєстровано 11.03.1988 р., а 05.02.2007 року в Реєстрі права власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. Суд зазначені обставини не взяв до уваги, при ухваленні оскаржуваного рішення, не перевірив та не встановив, хто є власником житлового будинку, не залучив до участі у справі Львівську міську раду. Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закон «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що призвело до істотного порушення норм матеріального права та неправильного вирішення справи, оскільки спірне нежитлове приміщення не є допоміжним приміщенням, що обслуговує лише позивача, воно є спільною власністю усіх власників квартир (ч. 2 ст. 382 ЦК), а тому повинно бути передано їм усім безоплатно. Саме тому, як визначено у ч. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», нежитлові приміщення окремо приватизації не підлягають.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.02.2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25», ОСОБА_2, ОСОБА_3 закрито.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року касаційну скаргу представника Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25», ОСОБА_2, ОСОБА_3; ОСОБА_8 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою судді-доповідача від 03.11.2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25», ОСОБА_2, ОСОБА_3; ОСОБА_8.

В засіданні колегії суддів представник апелянтів ОСОБА_8 скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні доводам скарги, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити.

Позивач ОСОБА_7, представники Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова та реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в засідання апеляційного суду не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. І це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у всиановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності.

Верховний Суд України у справі № 6-244цс14, предметом якої був спір про визнання права власності на нежитлові приміщення, зробив правовий висновок про те, що частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 та визнаючи за ним право власності на нежитлові приміщення, районний суд виходив з того, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_2 та тривалий час користується нежитловими приміщеннями, позначеними індексами 19-1, 19-2 та 19-3 на поверховому плані будинку, такі закріплені за ним та використовуються ним для господарських потреб, а будь-які відомості про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення під індексами 19-1, 19-2 та 19-3 у будинку АДРЕСА_1, приналежність таких приміщень чи віднесення їх до індивідуально визначеного майна відсутні.

Суд керувався ч.2 ст.382 ЦК України, згідно якої власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир та власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку, ч. 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якою встановлено, що допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають та рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року N 4-рп/2004 у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_10 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків).

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Визнаючи за позивачем право власності на нежитлові приміщення в багатоповерховому будинку, суд не врахував, що доказів того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу їх приватизації, як і доказів закріплення таких за позивачем, матеріали справи не містять.

Крім того, суд не з»ясував, чи підлягає таке право позивача захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дорошенка 25», ОСОБА_2, ОСОБА_3; ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 04 березня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності та зобов»язання до вчинення дій - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.05.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Ніткевич А. В.