Постанова

Іменем України

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 537/5462/16-ц

провадження № 61-9779св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Друга кременчуцька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2017 року у складі судді Хіневича В. І. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Хіль Л. М., Карпушина Г. Л., Лобова О. А. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Друга кременчуцька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 19/90 частин будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за правом представлення після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав заяву про уточнення позовних вимог та зміну відповідача, відповідно до якої просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 23 липня 2013 року № 1-767, видане Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_5 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6

Уточнену позовну заяву мотивовано тим, що позивач є рідним племінником ОСОБА_6, який був рідним братом його батька - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, після його смерті відкрилась спадщина на частину будиноку АДРЕСА_1. 12 жовтня 2012 року позивач, як спадкоємець за правом представлення, звернувся до Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Полтавській області із заявою про прийняття спадщини, але 21 жовтня 2016 року йому було відмовлено у зв'язку з тим, що 23 липня 2013 року ОСОБА_5 вже видано свідоцтво про право на спадщину на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 березня 2013 року, яким встановлено факт проживання ОСОБА_5 з померлим ОСОБА_6 однією сім'єю з 1979 року до дня смерті останнього.

У запереченнях на позовну заяву адвокат ОСОБА_5 - Гузь Т. О. зазначила, що, подаючи уточнену позовну заяву, позивач змінив предмет і підставу позову, що є порушенням норм процесуального права. На підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 березня 2013 року, яким встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_5 з ОСОБА_6, відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_6, зазначені обставини були відомі позивачу. ОСОБА_4 не проживав з ОСОБА_6 і є спадкоємцем п'ятої черги.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину від 23 липня 2013 року № 1-767, видане Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на ім'я ОСОБА_5 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 у відповідності до норм цивільного законодавства України має право на спадкування за законом за правом представлення після померлого батька, відноситься до спадкоємців другої черги, а ОСОБА_5 відноситься до спадкоємців четвертої черги. Свідоцтво про справо на спадщину за законом видано 23 липня 2013 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на підставі статті 1261 ЦК України ОСОБА_5 після померлого ОСОБА_6 без встановлення належного кола спадкоємців, що призвело до неправильного визначення черговості спадкоємців.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом видане на підставі статті 1261 ЦК України, разом з тим проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі зазначеної статті. Нотаріусом не було витребувано від всіх спадкоємців, які звернулись для отримання спадщини, зокрема від позивача, документів, які б підтверджували факт родинних відносин із спадкодавцем, що могло б вплинути на встановлення черговості спадкоємців.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано норми статей 256, 257, 261 ЦК України, які стосуються строків позовної давності. ОСОБА_4 у встановлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6, у зв'язку з чим мав можливість дізнатися про наявність свідоцтва про право на спадщину від 23 липня 2013 року з часу його видачі, але звернувся до суду із позовом про визнання його недійсним, пропустивши трирічний строк. Посилання апеляційного суду на дату заяви нотаріуса про відмову у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину - 21 жовтня 2016 року, як на початок перебігу строку позовної давності, є безпідставним, оскільки предметом розгляду є не оскарження нотаріальної відмови, а визнання недійсним оскаржуваного свідоцтва.

Крім того, у порушення вимог частини другої статті 31 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на час розгляду справи, ОСОБА_4 подаючи заяву про уточнення позовних вимог змінив підставу та предмет позову, що є порушенням норм процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначив, що подаючи заяву про уточнення позовних вимог він змінив лише предмет позовних вимог, а не підстави позову.

Крім того, він дотримав вимоги частини першої статті 261 ЦК України щодо строків звернення до суду з позовом.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною третьою статті 2 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, серія НОМЕР_1 від 07 серпня 2012 року, актовий запис № 216.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 19/90 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

До Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Полтавській області із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулись ОСОБА_4 та ОСОБА_5

21 грудня 2012 року Друга кременчуцька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відмовила ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав недоведеності факту проживання однією сім'єю з померлим.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 березня 2013 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 1979 року до дня смерті останнього.

ОСОБА_5 повторно звернулася до Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Полтавській області і 23 липня 2013 року державним нотаріусом, на підставі статті 1261 ЦК України, їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6

Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Литвиненко Л. І. від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6 так, як племінники могли б спадкувати в порядку п'ятої черги, як би не було спадкоємців четвертої черги.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно із пунктом 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Пунктами 2.1 та 2.2 глави 10 розділу ІІ Порядку визначено заведення спадкової справи, а саме, те, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Згідно з пунктом 2.4 глави 10 розділу ІІ Порядку у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Відповідно до п. 4.1 глави 10 розділу ІІ Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва, а згідно п. 4.2 доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Статтею 1258 ЦК України і п. 4.6 глави 10 розділу ІІ Порядку визначено, що спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, а також у п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї (статті 1261 - 1265 ЦК України).

Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених статтею 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами статті 1266 ЦК України, є вичерпним.

Згідно із частиною третьою статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4, батьком останнього є ОСОБА_7

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, дослідив наявні в матеріалах справи докази, а тому правомірно виходили із того, що ОСОБА_4 у відповідності до норм цивільного законодавства України має право на спадкування за законом за правом представлення, а отже відноситься до спадкоємців другої черги, а ОСОБА_5 відноситься до спадкоємців четвертої черги.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом видано 23 липня 2013 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Литвиненко Л. І. на підставі статті 1261 ЦК України ОСОБА_5 після померлого ОСОБА_6 із порушенням визначених законодавством черговості спадкування за законом та порядку видачі свідоцтв про право на спадщину.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску ОСОБА_4 строку позовної давності колегією суддів не приймаються до уваги, з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 жовтня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6

Таким чином, строк позовної давності почався з 21 жовтня 2016 року. ОСОБА_4 звернуся до суду з позовом 14 листопада 2016 року в межах строку позовної давності, визначеної статтею 257 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодозміни ОСОБА_4 підстав та предмету позову колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем було уточнено позовні вимоги шляхом їх збільшення, а в подальшому позивач просив суд залишити без розгляду частину позовних вимог, що не є порушенням вимог статті 31 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник