14.03.2018 Єдиний унікальний номер 205/3984/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
14 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Скрипник К.О.,
за участю секретаря судового засідання Кіреєвої В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, без застосування технічного запису відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Позивач 23 червня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, у якому зазначив, що 06.10.2005 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DNH4KP70510182, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 947,70 грн., який протягом кількох місяців ним було погашено, однак за значним перебігом часу підтвердити це платіжним дорученням не має можливості. 17.06.2017 року позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис № 7548 від 15.09.2016 року про стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 22 087,80 грн. 16.05.2017 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження та постановою від 16.05.2017 року накладено арешт на майно боржника. Позивач вважає дії відповідача незаконними та необґрунтованими, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності. Крім того, виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства України, а саме, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Постанови «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Напис вчиняється у разі прострочення виплат обовязкових платежів у разі закінчення строку основного зобовязання за кредитним договором. Так, виконавчий напис вчинений 15.09.2016 року, а термін спливу виконання основного зобовязання за кредитним договором сплинув 06.10.2006 року. Також, існує спір відносно суми заборгованості, невідомим залишається період та спосіб нарахування відповідачем суми заборгованості по відсотках та суми основної заборгованості, адже вказано лише декілька періодів в платіжних розрахунках з 2005-2006 років, 2010 р., 2012 р., 2016 р., а отже відсутня безспірність заборгованості. Позивач просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 15.09.2016 року, зареєстрований за № 7548 таким, що не підлягає виконанню; стягнути судові витрати.
Ухвалою від 10 листопада 2017 року у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 витребувано документи, на підставі яких приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис № 7548 від 15 вересня 2016 року.
Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Від третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суд, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору (заява позичальника) № DNH4KP70510182 від 06 жовтня 2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 947,70 грн., на строк 12 місяців до 06.10.2006 року (а-с.9).
Постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 16.05.2017 року відкрито виконавче провадження № 53952638 з примусового виконання вище виконавчого напису нотаріуса (а.с.95).
Постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 16.05.2017 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику (а.с.8).
Оцінка суду доказів та мотиви застосування норм права судом.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Судом встановлено та учасниками справи не надано доказів протилежного, що позивач протягом 2005-2016 років не отримував від ПАТ КБ «Приватбанк» будь-яких листів (вимог) щодо усунення порушення виконання грошового зобов'язання.
Згідно дослідженого виконавчого напису від 15.09.2016 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено. А лише вказано грошові суми, які пропонується стягнути з позивача ОСОБА_1, на користь відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DNH4KP70510182 від 06.10.2005 року.
Згідно з виписки з рахунку боржника, в ньому вказано лише декілька періодів платіжного розрахунку з 2005-2006 р., 11.06.2007 р., 30.03.2010 02.04.2010 р., 28.03.2012 р., 17.06.2016 р. (а.с.72).
Всі вищезазначені підстави свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами в результаті укладення кредитного договору № DNH4KP70510182 від 06.10.2005 року, який став підставою для вчинення виконавчого напису. Крім того, з виконавчого напису вбачається, що відповідач притягнений до декількох видів відповідальності за одне і те ж правопорушення, про що свідчить стягнення пені та штрафу. Все вищевикладене вказує на наявність спору між сторонами, який може бути вирішений лише в судовому порядку.
Так як судом встановлено, що між сторонами існує спір, який може бути вирішений лише в судовому порядку. А саме: з приводу наявності підстав для застосування строку позовної давності, правомірності нарахування пені, штрафу, правильності визначення розміру заборгованості.
Згідно п. 10 узагальнення "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" винесеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року роз'яснено, що судам слід мати на увазі, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбаченихЗаконом № 3425-XIІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам.
У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.
З урахуванням наведеного, суд вбачає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності підстав та розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, стягувачем ПАТ КБ «Приватбанк» не дотримані законні вимоги щодо строку вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, право позивача при вчиненні виконавчого напису нотаріуса відносно нього як боржника в договорі кредитування та документах на умовах безспірності, тобто яким засвідчується безспірність на момент вчинення, є порушеним та підлягає захисту.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить до висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., з співвідповідача Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не підлягає стягненню судовий збір, оскільки останній права позивача не порушував.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, 7-13, 81, 141, 263, 265, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя К.О.Скрипник