ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2158/18
Провадження №2/477/915/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Л.М.Семенової,
при секретарі Сірюк С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача,

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить припинити стягнення з нього аліментів, що здійснюється за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_2 та розірвання шлюбу між ними вони продовжували деякий час мешкати разом в с.Галицинове Вітовського району Миколаївської області Рішенням суду від 18 травня 2017 року за позовом відповідачки, з нього було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , та на підставі якого видано виконавчий лист 09.06.2017 року та Вітовським районним відділом державної виконавчої служби відкрито і розпочато виконавче провадження зі стягнення з нього аліментів. З урахуванням особистостей та режиму несення ним військової служби, сина почергово жив то з матір`ю то з ним.

Натомість, навесні 2018 року відповідачка виїхала на постійне проживання до м. Миколаєва, винаймає житло, влаштувалась на роботу до супермаркету «АТБ», сина залишила із ним та його долею не цікавиться, стала до дитини байдужою.

Син постійно проживає із ним та знаходиться на його утриманні, тому вважає, що стягнення з нього аліментів має бути припинено, а з відповідачки на його користь мають бути стягнуті аліменти, як одного з батьків, з ким проживає та на утриманні якого перебуває спільна дитина.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Вказує, що син проживає із ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач спілкується з дитиною дуже рідко, матеріальної допомоги не надає. Не зважаючи на те, що син проживає із ним, вона продовжує отримувати аліменти, що стягуються з нього на утримання дитини за рішенням суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 . Живе по сусідству із ОСОБА_1 . Її донька дійсно залишила сина ОСОБА_3 на позивача ОСОБА_1 в березні 2018 року та з того часу з сином майже не спілкується, виховання та утримання дитини не здійснює. Вихованням та утриманням Єгора займається його батько ОСОБА_1 та допомогу у вихованні та утриманні онука також надає і вона.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду повідомлена належно, в тому числі телефонограмою від 07.11.2018 року щодо часу, місця та дати розгляду даної справи, а також з надісланням судових документів за адресою проживання повідомленою нею ж (а.с. 32, 34), у зв`язку чим, відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог суд встановив наступне.

Сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), на утримання якого рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року на користь матері з батька дитини було стягнуто аліменти в розмірі 1/ 4 частини усіх видів доходу ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2018 року вих.№249, з ОСОБА_1 за період з липня 2017 року по серпень 2018 року включно на користь ОСОБА_2 відраховано аліментів на загальну суму 35 493, 11 грн. (а.с. 14).

В той же час, як вказує позивач ОСОБА_1 , їх із ОСОБА_2 син ОСОБА_7 з весни 2018 року проживає із ним та перебуває на його утриманні, що також підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 мати відповідачки ОСОБА_2 , а також підтверджується даними довідки виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 23.08.2018 року (а.с.13) та з актів, підписаних свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 12)

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України).

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків.

Згідно з ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

За правилами ч.4 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З досліджених письмових доказів встановлено, що з березня 2018 року неповнолітній ОСОБА_7 проживає разом з батьком та окремо від матері та з цього часу саме батько утримує сина. Будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідачка приймає участь в утриманні сина, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд виходить з того, що звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання їх сина не суперечать вимогам сімейного права і відповідає інтересам дитини.

Окрім того, з урахуванням положень ст.ст.180, 182 СК України щодо обов`язку батьків утримувати свою неповнолітню дитину, а також щодо мінімального розміру аліментів, який підлягає стягненню на утримання дитини, суд вважає вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їх сина, такими що підлягають задоволенню, та заявлений їх розмір відповідає встановленого державою мінімально гарантованого їх розміру.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору за вимогами про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити стягнення аліментів, що здійснюється з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/ 4 частини усіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 травня 2017 року справа №477/654/17.

В цій частині рішення допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особистий код платника податків НОМЕР_2 , паспортні дані НОМЕР_3 , виданий Жовтневим РВ УМВС України 14.12.2007 року, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особистий код платника податків НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/ 4 (одної четвертої) частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особистий код платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , в дохід держави (рахунок 4172, отримувач коштів Вітовське УК/Вітовський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37992601, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу - судовий збір) судовий збір в сумі 704 грн. 80 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 11 грудня 2018 року о 15-37 годині.

Суддя Л.М.Семенова