Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 562/3235/16-ц

провадження № 61-34651св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В.,Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 травня 2017 року, у складі судді Чорного І. А., та на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року, у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Шимківа С. С., Хиливеча С. В.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року комунальне підприємство «Здолбунівкомуненергія» (далі - КП «Здолбунівкомуненергія») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позов мотивовано тим, що КП «Здолбунівкомуненергія» здійснює діяльність з виробництва, транспортування та розподілу теплової енергії по м. Здолбунів Рівненської області. ОСОБА_4, який є споживачем наданих позивачем послуг, не виконує свого обов'язку щодо сплати за використану ним теплову енергію. Сума заборгованості за період з 15 жовтня 2013 року по 15 квітня 2015 року складає 4 433,27 грн, яку, разом з інфляційними витратами, що становлять 2 596,13 грн та 3 % річних від простроченої суми - 308,50 грн, позивач просив суд стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Здолбунівкомуненергія» 4 433,27 грн за використану теплову енергію, 2 596,13 грн інфляційних втрат, 308,50 грн трьох відсотків річних, що утворились за період з 15 жовтня 2013 року по

15 квітня 2015 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що одержання відповідачем наданих КП «Здолбунівкомуненергія» послуг на підставі укладеного договору, а також відсутність доказів неналежного виконання позивачем взятих на себе зобов'язань, вказує на визначений законодавством обов'язок відповідача, як споживача, своєчасно сплачувати за надані послуги.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на відсутність укладеного між ним та КП «Здолбунівкомуненергія» договору та залишення судами поза увагою тієї обставини, що підпис, що міститься у договорі, копія якого наявна у матеріалах справи, йому не належить.

Крім цього, зазначає, що він є власником лише 1/3 частини квартири, до якої здійснюється теплопостачання, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з нього усієї суми виниклої заборгованості разом з інфляційними втратами та 3 % річних від простроченої суми.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У відзиві на касаційну скаргу КП «Здолбунівкомуненергія» вказує на необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для її задоволення, у зв'язку з чим просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, теплопостачання до якої здійснюється на підставі укладеного 17 липня 2012 року договору між ним та КП «Здолбунівкомуненергія».

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов'язані своєчасно, вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статі 20 Закону України

від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», абзацу 3 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня

1992 року № 572, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно положень статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду судами справи) жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України, у вказаній редакції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем надавалися послуги із централізованого опалення у квартиру на підставі укладеного між ним та відповідачем договору. Положення даного договору відповідачем не оскаржувались, та доказів його недійсності останнім надано не було.

Неналежне виконання ОСОБА_4 обов'язку по оплаті наданих послуг призвело до утворення заборгованості у розмірі 4 433,27 грн, яка, з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, підлягає стягненню з останнього. Відповідачем не заперечувався факт отримання ним послуг, наданих КП «Здолбунівкомуненерго», від яких він у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення його від оплати, останнім не надано.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області

від 03 травня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська