Ухвала

10 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 205/1680/15-ц

провадження № 61-15611св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року у складі судді: Остапенко Н. Г. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року у справі у складі суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява обґрунтована тим, що 09 березня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого він передав, а відповідач отримав від нього 420 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 09 березня 2013 року. Факт надання позики підтверджується розписками від 09 березня 2012 року та 27 грудня 2012 року. У зазначений у договорі строк відповідач борг повністю не повернув, тому позивач просив стягнути з нього борг за договором позики у сумі 575 460, 64доларів США, в тому числі неповернену суму позики в розмірі 379 300 доларів США, інфляційні втрати у сумі 106 204 долари США, заборгованість по процентах від суми позики в розмірі 73 434,40 доларів США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 16 522,24 долари США та судові витрати по справі.

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсними правочинів, в обґрунтування якого посилався на те, що кошти у сумі 420 000 доларів США ніколи не отримував, через що договір та розписка від 09 березня 2012 року та додаткова угода від 25 жовтня 2013 року є фіктивними.

Справа розглядалась не одноразово.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 3 030 607 грн та відсотки від простроченої суми у розмірі 58 673,48 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсним відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок повернення боргу за договором позики: 379 000 доларів США - сума позики, 42 481,88 доларів США - відсотки, 9 789,06 доларів США - 3 % річних, а всього 432 649,34 доларів США. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсним відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики скасовано, справу в цій частині передано новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому вказано, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про стягнення суми заборгованості за договором позики у іноземній валюті. В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики залишено без змін.

Оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором позики, відповідач має повернути залишок боргу у розмірі 3 030 607 грн, оскільки 25 жовтня 2013 року відбулась зміна грошової одиниці основного зобов'язання з валюти на гривню, а стягуючи проценти у загальній сумі 58 673,48 грн, посилаючись на статтю 625 ЦК України фактично стягував 12 % річних за період з 25 жовтня 2013 по 25 квітня 2014 року, а за період з 10 березня 2013 по 25 жовтня 2013 і з 25 квітня 2014 по 22 лютого 2016 року 3% річних.

У березні 2018 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржені рішення в частині стягнення боргу скасувати і передати справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження нового розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи: не врахували те, що позивач заявляв позовні вимоги про стягнення боргу в доларах США, а тому суди вийшли за межі позовних вимог стягнувши борг в національній валюті; порушили статтю 1046 ЦК України, оскільки позичальник зобов'язаний повернути таку ж суму грошових коштів, а сума грошових коштів в доларах США та гривні не може бути однаковою.

У травні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу в якому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені рішення залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що: в касаційній скарзі вказаний помилковий номер справи; відповідач здійснює затягування судового процесу; додатковою угодою від 25 жовтня 2013 року до договору позики від 09 березня 2013 року було змінено договір позики і сторони домовилися змінити валюту грошового зобов'язання.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 373/2054/16-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення боргу.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 373/2054/16-ц свідчить, що колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше прийнятій постанові Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14), оскільки у пунктах 47, 55 постанови Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц зроблено висновок, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Окрім цього, справа містить виключну правову проблему щодо моменту визначення еквіваленту, якщо борг за договором позики не можна стягувати в іноземній валюті і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою ВеликоїПалати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа прийнята для продовження розгляду.

Оскільки справа № 373/2054/16-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 205/1680/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 205/1680/15-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 373/2054/16-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель