Провадження № 22-ц/773/617/18 Категорія: 2 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Матвійчук Л.В.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору міни та визнання права власності на 1/2 частину квартири, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовував тим, що за час шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3, який був розірваний 26 червня 2009 року, вони уклали між собою договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким він відчужив в користь ОСОБА_3 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_2

Також позивач зазначав, що за час шлюбу за спільні кошти вони разом з відповідачкою ОСОБА_3 до зазначеної 1/4 частини житлового будинку добудували приміщення площею 95,1 кв.м., в зв'язку з чим загальна площа нерухомого майна збільшилася до 113, 4 кв.м. На зазначене нерухоме майно ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно і в подальшому уклала договір міни, за яким відчужила по 1/2 частці цього приміщення відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Посилаючись на те, що зазначене жиле приміщення є спільною сумісною власністю подружжя і на те, що відповідачка ОСОБА_3 не мала права без його згоди відчужувати це нерухоме майно в користь інших осіб, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім'я відповідачки ОСОБА_3, визнати недійсним договір міни та визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2018 року в даній справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність рішення суду із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з підстав недоведеності позивачем своїх вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2006 року. Шлюб між сторонами розірваний 26 червня 2009 року, про що 26 червня 2009 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.13).

Крім того, судом встановлено, що 31 серпня 2007 року позивач ОСОБА_2 уклав з відповідачкою ОСОБА_3 договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого продавець ОСОБА_2 зобов'язується передати майно у власність, а покупець ОСОБА_6 зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену суму. За даним договором відчужується 1/4 частина житлового будинку з надвірною будівлею та спорудою АДРЕСА_3 (а.с.12).

Також із матеріалів справи убачається, що 25 червня 2016 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з іншої сторони був укладений договір міни, за яким відчужувач ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 1/2 частці кожній в квартирі АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0144 га, яка знаходиться по АДРЕСА_4 (а.с.18).

В своїй позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що договір купівлі - продажу житлового будинку з відповідачкою ОСОБА_3 був укладений за час шлюбу і, крім того, позивач посилається на те, що добудова до зазначеної частини житлового будинку була проведена за спільні сімейні кошти, а тому вважає, що все це нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, в зв'язку з чим відповідач не мала права без його згоди укладати договір міни.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 25 липня 2013 року, що набрало законної сили, в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4 частину будинковолодіння, земельної ділянки та виділ їх в натурі постановлено виділити в користь ОСОБА_3 в натурі на праві приватної особистої власності 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_5, а саме: приміщення 1-9 площею 13,2 кв.м., приміщення 1-10 площею 6,0 кв.м., приміщення 1-11 площею 2,7 кв.м. з проведенням відповідної добудови та 1/4 частину земельної ділянки площею житлового будинку, надвірних будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_4.

Отже, зазначеним судовим рішенням, що набрало законної сили, за відповідачем в даній справі - ОСОБА_3 визнано право приватної особистої власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами з правом проведення відповідної добудови та на 1/4 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

За таких обставин суд першої інстанції суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірне нерухоме майно не є об'єктом права спільної сумісної власності позивача ОСОБА_2 і відповідачки ОСОБА_3, оскільки рішенням суду за відповідачкою ОСОБА_3 визнано право приватної особистої власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_6 з правом проведення відповідної добудови до цього нерухомого майна.

Кожна особа, як це передбачає частина 1 статті 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх доводів про те, що спірне нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності, позивачем суду будь-яких доказів надано не було.

Доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складений 30 травня 2018 року.