АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1516/18Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/789/814/18 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Храпак Н. М., Костів О. З.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

з участю предстаника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року, ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 5 червня 2018 року у цивільній справі №607/1516/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання окремих положень кредитного договору недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання недійсними п. п. 2.5, 3.3.1 Кредитного договору №Р.20.907.76998 від 11.07.2014 року, укладеного між ним та публічним акціонерним товариством "Ідея Банк".

В заяві про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просив також визнати недійсними пункти 1.1 в частині речення: "...та платою за обслуговування кредитної заборгованості і комісіями згідно з умовами цього договору", п. 2.1 в частині: "...та платою за обслуговування кредитної заборгованості", п. 2.5 в частині: "...і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється із дати розірвання Договору", п. 3.1.3 в частині: "...плату за обслуговування кредитної заборгованості і комісії достроково на вимогу банку", п. 3.3.1 та п. 6.1 в частині "комісія".

Позов обґрунтовано тим, що вказані пункти кредитного договору є такими, що порушують його права як споживача й суперечать вимогам Цивільного кодексу України, оскільки йому не було надано достовірну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. У договорі відсутня істотна умова - реальна ціна договору. При сумі кредиту 52 721 грн., згідно графіку щомісячних внесків поверненню підлягає сума 131 998, 20 грн., в той час як у перед укладенням кредитного договору банк повідомив про орієнтовну сукупну вартість кредиту у розмірі 79 290, 51 грн., з урахуванням усіх супутніх послуг та фінансових зобов"язань споживача, без прихованих комісій та плат за обслуговування кредиту, про що вказано у виданій банком довідці-повідомленні від 11.07.2014 року. Позивач вважає, що має місце обман споживача щодо розміру щомісячного платежу, відсоткової ставки, пені та щодо сукупної вартості кредиту. Крім цього, вважає, що є несправедливою умова кредитного договору (п.3.3.1) щодо сплати пені, оскільки передбачає непропорційно велику суму компенсації у разі невиконання позичальником умов договору. На підставі цього пункту банком при розмірі кредитних коштів 52 721 грн. нараховано 270 332, 42 грн. пені, що складає 534%. В той же час, у договорі відсутня аналогічна умова щодо відповідальності банку. Також зазначає, що встановивши в кредитному договорі умову щодо щомісячної сплати комісії за обслуговування кредиту, банк не вказав, які саме послуги надаються за цю комісію.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними умови кредитного договору №Р.20.907.76998 від 11.07.2014 року, укладеного між ним та публічним акціонерним товариством "Ідея Банк", а саме п. 3.3.1 в частині речення "в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65% - в період прострочення сплати з 61 дня по день повного погашення боргу за цим Договором".

В задоволенні позовних вимог про визнання недійсними пунктів 1.1, 2.1, 2.5, 6.1 в частині, яка стосується плати за обслуговування кредитної заборгованості, а також п. 3.3.1 договору в частині "позичальник сплачує штрафні санкції, що нараховується за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі 0,15%" відмовлено.

Стягнуто з ПАТ "Ідея Банк" в користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Ідея Банк" просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказує, що висновки суду є необґрунтованими та безпідставними, оскільки банк у повному обсязі провів з позичальником переддоговірну роботу, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Позичальник ознайомився з умовами кредитного договору та погодився з ними. Позивачем не надано, а судом не встановлено жодних доказів того, що Банк, укладаючи оспорюваний кредитний договір, включив положення, що суперечать інтересам позивача та є для останнього несправедливими. Разом з тим, банк погоджується з висновками суду про необгрунтованість та безпідставність решти позовних вимог.

У своєму відзиві ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги ПАТ "Ідея Банк" відмовити, посилаючись на те, що включивши в договір п. 3.1.1, який передбачає розмір процентів, що значно перевищує подвійну облікову ставку НБУ, та встановлює розмір пені, який значно перевищує її граничний розмір (згідно довідки-розрахунку пеня становить 270 332,42 грн. або 534%), банк фактично включив умови, які передбачають непропорційно великі суми компенсації.

Представник ПАТ "Ідея Банк" в судове засідання не з'явився, однак в апеляційній скарзі просив розгляд справи проводити у порядку ст. 372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечила та вважає, що рішення суду першої є законним та обгрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скварги.

Оскільки ПАТ "Ідея Банк" погоджується з висновками суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, про що зазначено в апеляційній скарзі, фактично лише частково оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення саме в цій частині.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши норми ст.42 Конституції України, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. ст.3, 509, 627 ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/13, та встановлені судом обставини, а саме те, що п.3.3.1 встановлено непропорційно великий розмір пені (понад 50% від суми кредиту, процентів, плати за обслуговуваннґ кредиту), прийшов до переконання про несправедливість умов п. 3.3.1 кредитного договору в частині речення «в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65% - в період прострочення сплати з 61 дня по день повного погашення боргу за цим Договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, що 11 липня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р20.907.76998, за умовами якого Банк надав позивачу кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 52721 грн. з обов"язком позичальника повернути кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 11 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором.

Пунктом 3.3.1 договору передбачено, що позичальник сплачує штрафні санкції, що нараховуються за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі 0.15%- в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0, 65 % - в період прострочення оплати з 61 дня і по день повного погашення боргу за цим договором.

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р20.907.76998.82 від 11 липня 2014 року, станом на 23 січня 2018 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 377 064, 41 грн., з яких 270 332,42 грн. - пеня.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України "Про захист прав споживачів", є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов"язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов"язків найманого працівника (п.22 ч.1 ст. 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації держаної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв"язкуз положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробниик) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умоіи договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п"ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов"язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається такими з моменту укладення договору.

Встановивши, що пункт 3.3.1 кредитного договору щодо встановлення відповідальності у вигляді пені у розмірі 0,65 % від простроченої суми за кожен день прострочення є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов"язків позивача як споживача послуг банку, оскільки така умова встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання нею зобов"язань за спірним договором, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним п.3.3.1 договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк у повному обсязі провів із позичальником переддоговірну роботу, позивач був ознайомлений із змістом кредитного договору та погоджувався з усіма його положеннями, колегія суддів оцінює критично, так як такі доводи не спростовують правильність висновків суду. В силу вимог ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець, зокрема банк, не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими.

Рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки у задоволення апеляційної скарги відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв"язку з апеляційним переглядом справи слід покласти на сторони в межах, ними понесених.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв"язку з апеляційним переглядом справи, покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи