Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Фермерського господарства «Таврія», третя особа Управління Держгеокадастру у Василівському районі, про визнання договору оренди землі недійсним та зобовязання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Таврія» про визнання договору оренди землі недійсним та зобовязання повернути земельну ділянку, на обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2017 року він є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4, яка померла 07 вересня 2015 року, а саме: земельної ділянки земельної ділянки площею 4,7103 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №007272, виданого 21 лютого 2002 року Кам`янською сільською радою Василівського району Запорізької області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3792. На початку жовтня 2017 року він дізнався, що між ОСОБА_4 і ФГ «Таврія» 01 березня 2007 року був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 4,7103 га, строком на 10 років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Василівському районі Запорізької області 29 квітня 2011 року за №000061. При вивченні договору позивач встановив, що підписи в договорі та інших документах до нього належать не ОСОБА_4 За таких обставин, позивач ОСОБА_3 вважає, що оскільки домовленості між ОСОБА_4 та ФГ «Таврія» на передачу в оренду земельної ділянки не було, підписи в договорі оренди земельної ділянки ОСОБА_4 не вчиняла, відповідно до положень п.3 ст.203, чп.1,3 ст.215 ЦК України договір оренди є недійсним з усіма правовими наслідками недійсності правочину, тому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та Фермерським господарством «Таврія», про передачу в оренду земельної ділянки, площею 4,7103 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, зареєстрований 29 квітня 2011 року за №000061 відділом Держкомзему у Василівському районі Запорізької області, та зобов`язати Фермерське господарство «Таврія» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 4,7103 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янської сільської

ради Василівського району Запорізької області.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесенні судові витрати на сплату судового збору, проведення судової почеркознавчої експертизи та витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Заявила, що позивач пропустив строк на звернення до суду та просила застосувати строк позовної давності. Крім того, вважає вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди безпідставними, необґрунтованими і такими, що не можуть бути задоволеними враховуючи наступне. 01 березня 2007 року між ОСОБА_4 і Фермерським господарством «Таврія» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,7103 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, на строк 10 років, який зареєстрований 29 квітня 2011 року в відділі Держкомзему у Василівському районі Запорізької області за №00061. Під час укладення договору між сторонами додержано усіх необхідних вимог чинного законодавства України. Після смерті орендодавця до позивача перейшло право власності на землю разом з обтяженням у вигляді оренди земельної ділянки. ФГ «Таврія» належним чином виконує умови взятих на себе договірних зобовязань, належним чином проводиться нарахування та виплата орендної плати в строки та спосіб передбачений умовами договору, про що свідчать надані відповідачем списки на отримання в рахунок орендної плати натуральної оплати за період з 2010 по 2014 роки. Враховуючи наведене, померлій ОСОБА_4 було відомо про укладення договору оренди земельної ділянки, договір оренди виконувався належним чином і орендодавцем отримувалася орендна плата, і за життя орендодавець не ставила питання про недійсність договору, а відтак відповідно ст.267 ЦК України, просила суд про застосування строків позовної давності для звернення позивача з позовом до ФГ «Таврія» про визнання недійсним договору оренди землі.Крім того, посилалася на те, що висновок проведеної судово-почеркознавчої експертизи, проведений за клопотанням сторони позивача, є сумнівним, оскільки така експертиза проведена лише на основі одного примірника договору оренди, а клопотання про витребування інших двох примірників договору позивачем не заявлялося, при проведенні експертизи для дослідження були направлені лише вільні зразки почерку ОСОБА_4, а експертом не ставилося питання про надання йому згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертизекспериментальних зразків підпису особи, при цьому у висновку експерта не зазначено про проведення ним посмертної судової почеркознавчої експертизи.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління Держгеокадастру у Василівському районі подано заяву про розгляд справи без участі третьої особи з вирішенням питання на розсуд суду.

2. Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2017 року відкрито провадження у цивільній справі.

Приймаючи до уваги, що відкриття провадження у цивільній справі відбулося до набрання чинності 15 грудня 2017 року новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України, розгляд цивільної справи по суті не почався, ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2017 року вирішено питання про розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження і призначення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2017 року повернута заява позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Під час підготовчого судового засідання ухвалами суду від 16 січня 2018 року, 05 лютого 2018 року задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, а саме: оригіналу пенсійної справи ОСОБА_4, оригіналу заповіту ОСОБА_4, а також оригінали відомостей за період з 01.01.2007 року по 01.09.2015 року з підписами про отримання пенсії ОСОБА_4

19 лютого 2018 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та провадження у справі зупинено.

13 липня 2018 року після надходження висновку експертизи провадження у справі відновлено.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2018 року закінчено підготовче провадження та цивільна справа призначена до розгляду.

3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №007272, виданого 21 лютого 2002 року Кам`янською сільською радою Василівського району Запорізької області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3792, ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 4,7103 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 березня 2007 року між ОСОБА_4 і Фермерським господарством «Таврія» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,7103 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, на строк 10 років. 29 квітня 2011 року зазначений договір був зареєстрований в відділі Держкомзему у Василівському районі Запорізької області за №00061.

01 березня 2007 року між ОСОБА_4 та головою Фермерського господарства «Таврія» ОСОБА_5 складено акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі, а 01 вересня 2008 року також акт про визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

07 вересня 2015 року ОСОБА_4 померла.

18 липня 2017 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_6, видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 4,7103 га, яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, та належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №007272, виданого 21 лютого 2002 року Кам`янською сільською радою Василівського району Запорізької області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №37921.

Таким чином, після смерті орендодавця ОСОБА_4 до спадкоємця ОСОБА_3 перейшло право власності на землю разом з обтяженням у вигляді оренди земельної ділянки.

Під час підготовчого провадження за клопотанням сторони позивача, призначено почеркознавчу експертизу, згідно з висновком експерта №1853-18 від 22 червня 2018 року встановлено, що два підписи від імені ОСОБА_4:

- в графі «Орендодавець» у розмірі 17 Юридичні адреси сторін Договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2007 року, зареєстрованого 29.04.2011 року за №00061 у відділі Держкомзему у Василівському районі Запорізької області, укладеним між ОСОБА_4 і Фермерським господарством «Таврія» в особі голови господарства ОСОБА_5 про передачу в оренду

строком на 10 років земельної ділянки, площею 4,7103 га (кадастровий номер 232098200:03:008:0001), яка розташована на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- в графі «Орендодавець» - в Акті прийому-передачі земельної ділянки від 01 березня 2007 року

- виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи від сторін не надходило.

Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновок експертизи відповідачем не надано.

Крім того, встановлено, що довіреність, якою б покійна ОСОБА_4 уповноважила іншу особу підписати від її імені договір оренди, в матеріалах справи відсутня.

Оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про волевиявлення позивача на укладення спірного договору представник відповідача суду не надав, а висновок судової почеркознавчої експертизи свідчить про те, що ОСОБА_4 не підписувала оскаржуваний договір оренди землі, факт відсутності волевиявлення на укладання цього договору є доведеним.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч.4 ст.124 ЗК України).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 17 Закону).

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (ч.1 ст.4 ЗУ «Про оренду землі»).

Положеннями ч.1 ст.16 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути

вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ч.1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Спірний договір, укладений від імені ОСОБА_4, підписаний не нею, а іншою особою.

Отже, враховуючи те, що оспорюваний договір ОСОБА_7 не підписувала, повноваження на це іншій особі в установленому законом порядку не надавала, суд приходить до висновку, що відсутність волевиявлення власника земельної ділянки є підставою для визнання договору недійсним з моменту його укладання (ст.ст.203,215 ЦК України).

Представник відповідача, як на підтвердження факту обізнаності та прийняття померлою ОСОБА_4 умов оспорюваного договору оренди землі, посилалася на отримання нею за життя орендної плати за землю; надала до суду копії відомостей про отримання позивачем орендної плати за оспорюваним договором, проте зазначені докази не можуть враховані судом як доказ дійсності оспорюваного договору оренди землі, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст.ст.287, 288 Податкового кодексу України, ст.21 Закону України «Про оренду землі», за відсутністю у користувача земельної ділянки документів, визначених у ст.126 Земельного кодексу України, які засвідчують право на земельну ділянку у встановленому законом порядку, такий користувач здійснює фактичне користування з зобов'язанням сплатити за період користування податку на землю.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про пракриту розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, та обставина, що померла ОСОБА_4 отримувала плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору у минулому.

Судом з'ясовуються підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а оплата відноситься до стадії виконання договору.

Тому, факт отримання орендодавцем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України (постанова від 22 квітня 2015 року, справа №6-48цс15).

За умови визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, використання відповідачем земельної ділянки є безпідставним.

Оскільки відповідно до абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Право власності позивача на земельну ділянку підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а тому позовні вимоги щодо зобовязання ФГ «Таврія» повернути земельну ділянку також є обґрунтованими.

Під час розгляду справи судом представник відповідача ФГ «Таврія» звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Загальний строк позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України становить три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_3 не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом, оскільки він міг дізнатися про порушення свого права, тобто про наявність обтяження у вигляді договору оренди успадкованої ним земельної ділянки, лише після отримання 18 липня 2017 року свідоцтва про право на спадщину, тобто з даного часу між ним та відповідачем виникли права та обов'язки з приводу використання прийнятого у спадок майна, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч.3 ст.141 ЦПК України суд, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, має врахувати, крім іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката визначаються, в тому числі на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судові витрати позивача ОСОБА_3 складаються з судового збору в сумі 1280 грн. (квитанції від 03.11.2017 року на суму 640 грн., від 20.11.2017 року на суму 640

грн.), витрати на правничу допомогу в сумі 4300 грн. (акт виконаних робіт і квитанція від 14.08.2018 року), витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 5491,20 грн. (акт №1853-18 приймання-здачі від 22.06.2018 року).

Оцінюючи обґрунтованість заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що згідно акту виконаних робіт від 14.08.2018 року позивачем сплачено адвокату ОСОБА_1 за участь в судових засіданнях 18 грудня 2017 року 600 грн., та 19 лютого 2018 року 600 грн., за між тим, як вбачається з протоколів судових засідань розгляд справи в ці дні відбувався за відсутністю сторін, тому суд вважає обґрунтованими витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3100 грн.

Судові витрати відповідача ФГ «Таврія» складаються з витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн. (акт виконаних робіт і квитанція від 14.08.2018 року).

Приймаючи до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати на загальну суму 9871,20 грн., в тому числі: судовий збір в сумі 1280 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 3100 грн., витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 5491,20 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до Фермерського господарства «Таврія», третя особа Управління Держгеокадастру у Василівському районі, про визнання договору оренди землі недійсним та зобовязання повернути земельну ділянку - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та Фермерським господарством «Таврія», про передачу в оренду земельної ділянки, площею 4,7103 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області, зареєстрований 29 квітня 2011 року за №000061 відділом Держкомзему у Василівському районі Запорізької області.

Зобов`язати Фермерське господарство «Таврія» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 4,7103 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області.

Стягнути з Фермерського господарства «Таврія» на користь ОСОБА_3 судові витрати на загальну суму 9871,20 грн., в тому числі: судовий збір в сумі 1280 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 3100 грн., витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 5491,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання

апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений і підписаний 22 серпня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8