Справа №442/3588/18
Провадження №2/442/1476/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.,

розглянувши у м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 442/3588/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, суд -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації,просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність і ганьбить ділову репутацію міського голови м. Дрогобича ОСОБА_1, інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_2 в випуску новин на ведучому національному телеканалі країни «Україна» та зобовязати ОСОБА_3 спростувати поширену ним у новинах недостовірну інформацію, у спосіб найбільш близький до способу ії поширення, а саме надання інтервю ведучому національному телеканалу країни «Україна» про спростування такої інформації. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилається на те, що 05.06.2018 року йому з випуску новин на телеканалі «Україна» та розміщеного в соціальній мережі «Фейсбук», а саме в загальнодоступній групі «ДРОГОБИЧЧИНА на ТРИБУНІ» стало відомо про поширення щодо нього відповідачем недостовірної інформації шляхом дачі інтервю, що підтверджується доданим відео, а саме вислів: «за львівське сміття, що йшло 15-12 фур кажду сутку Ви брали 350 доларів, я йому так сказав» , чим було порушено його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, а тому звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою судді від 22 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді від 22.06.2018 року запропоновано відповідачу ОСОБА_4 в п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, роз'яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, право пред'явити зустрічний позов.

Учасникам справи роз'яснено, що відповідно до частини п'ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторонам роз'яснено також, що за клопотанням однієї зі сторін розгляд справи може проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та строки подання такого клопотання.

У встановлений ухвалою термін відповідачем подано відзив на позовну заяву , де зазначено, що позовні вимоги позивача є необґрунтовані та такими, що не підлягають до задоволення з огляду на те, що інформацію, яка є предметом даного спору, є лише частиною пояснень щодо обставин конфлікту та спричинення тілесних ушкоджень та не є поширенням та твердженням будь яких фактів.

Позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, де підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі. Щодо відзиву на позовну заяву вказує, що відповідач надав в підтвердження своїх доводів диск з записом, яким сам ж надає доказ про поширення ним недостовірної інформації.

За вказаних обставин, суд, за правилами ст. 279 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників , відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується cудовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У відповідності з ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є особистими немайновими благами фізичної особи; гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.

Відповідно до п. 4 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації слід визначити баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

В абзаці 1 п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року(далі в тексті - Постанова) зазначено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Як зазначено у цій Постанові чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Згідно з ч. 3ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 15 Постанови юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Таким чином, згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 12 ЦПК України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення.

Звертаючись до суду з наведеним позовом, ОСОБА_1, як на доказ викладеного в позовній заяві, посилався на відеозапис частини інтервю ОСОБА_2 на телеканалі «Україна», з якого вбачається, що респондент, переказуючи нещодавні події, сказав такий вислів: «Я йому почав розказувати за Львівське сміття, що йшло 15-12 фур кажду сутку ви брали 350 доларів, я йому так сказав» (а/с 9).

ОСОБА_1 вважає, що вищевказані висловлювання відповідача є поширенням інформації, яка є недостовірною, порушує його особисті немайнові права - честь , гідність та ганьбить ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню.

До відзиву на позовну заяву відповідач в свою чергу теж додав диск з відеозаписом відзнятим кореспондентом телеканалу «Україна» про конфлікт мешканців міста Дрогобич Львівської області щодо складування вивезеного сміття на території міста, який завершився нанесення тілесних ушкоджень позивачем відповідачу. Далі, як вбачається з сюжету, інтерв»юєр ставив запитання респонденту ОСОБА_2, що стало причиною такої поведінки мера міста позивача ОСОБА_1, на що той відповів власне таким словами, які стали підставою даного позову. Крім цього, відповідач звернувся до Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо нього ОСОБА_1 Таку заяву внесено до ЄРДР за № 001205 від 04.06.2018.

Аналізуючи наведені покази суд зазначає, що відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки.

В даному випадку відповідач ОСОБА_2 у своєму діалозі з кореспондентом пояснював свої особисті дії, що і коли він говорив позивачу ОСОБА_1, що власне спричинило побиття останнім його. А тому суд дійшов висновку про те, що відповідач поширював інформацію про свої власні дії та слова, поширена інформація стосується дій відповідача, а не позивача, і така є достовірною, оскільки відповідач не заперечує , що дійсно сказав такий вислів: «Я йому почав розказувати за Львівське сміття, що йшло 15-12 фур кажду сутку ви брали 350 доларів, я йому так сказав».

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1Я до ОСОБА_4 необґрунтовані, а, отже, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. ст.275, 277 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд-

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.Б.Нагірна