Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 725/4367/17

провадження № 61-45058св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СинельниковаЄ. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області, у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Владичан А. І., Яремко В. В., від 27 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що сторони спору з 08 грудня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 21 вересня 2016 року на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці. У період шлюбу 04 серпня 2015 року сторони за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 74, 70 кв. м, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_5 Крім цього, у період шлюбу в інтересах сім'ї був укладений інвестиційний договір між ОСОБА_5 та ТОВ «Будівельна компанія «Буковина» стосовно нежитлового приміщення, розташованого в АДРЕСА_1, загальною площею 41, 1 кв. м.

Із урахуванням зазначеного, зменшивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив позов задовольнити, визнати за ним право власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 ідеальної частки в нежитловому приміщенні, розташованому по АДРЕСА_1.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення часток у спільному майні подружжя.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивувала тим, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 за спільні кошти було придбано транспортні засоби: причіп марки МАЗ 856100-014, 2007 року випуску, колір оранжевий, номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_4; вантажний транспортний засіб марки МАЗ 551605-275, 2007 року випуску, колір білий, номерний знак НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_5; вантажний транспортний засіб марки MAN L 2000, 2004 року випуску, колір білий, номерний знак НОМЕР_3, номер шасі НОМЕР_6.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_5 просила визнати вказане рухоме майно об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати по 1/2 частині права власності на рухоме майно за кожним із подружжя та стягнути із ОСОБА_4 на її користь 1/2 вартості спірного рухомого майна.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці, у складі судді Галичанського О. І., від 11 червня 2018 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстави для задоволення первісного позову відсутні, оскільки спірне житлове приміщення було придбано ОСОБА_5 за власні кошти, які було позичено у ОСОБА_7 (матір відповідача). Крім того, ОСОБА_4 не надано жодних доказів на підтвердження понесення ним витрат щодо здійснення ремонту у спірній квартирі або пов'язаних з її купівлею витрат. Спірне нежитлове приміщення також не підлягає поділу, оскільки було набуто у власність ОСОБА_5 після розірвання шлюбу із ОСОБА_4 Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, районний суд виходив із того, що нерухоме майно, яке є предметом спору, було придбано ОСОБА_4 після розірвання шлюбу.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 червня 2018 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1, скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В решті рішення районного суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про припинення фактичних шлюбних відносин з березня 2015 року є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи. Спірна квартира підлягає поділу, оскільки була придбана у період перебування сторін спору у шлюбі, а відповідач не спростувала належними доказами презумпцію спільності майна подружжя. ОСОБА_5 не довела, що квартира була придбана за її особисті кошти.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, апеляційним судом було неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема положення статей 57, 60, 63 СК України. Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Апеляційним судом не надано належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, як і тій обставині, що позивач не зареєстрований у спірній квартирі та не проживає у ній, що підтверджується відповідними довідками об'єднання співвласників «Руська 236-Е». У позивача наявний у власності житловий будинок. Заявник також посилається на те, апеляційним судом було розглянуто справу за відсутності ОСОБА_5, не повідомленої належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

19 листопада 2018 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_8 до Верховного Суду направлено відзив на касаційну скаргу, який мотивовано тим, що апеляційним судом двічі направлялися відповідачу судові повістки, які вона отримала. Доводи касаційної скарги не спростовують правильного по суті рішення апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між сторонами спору 08 грудня 2011 року було зареєстровано шлюб, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2016 року у справі № 725/3752/16-ц розірвано. Рішення набрало законної сили 21 жовтня 2016 року (т. 1 а. с. 9-10).

Згідно правовстановлюючих документів (свідоцтва про право власності та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності) 04 серпня 2015 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

24 грудня 2016 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набутеподружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання за ним права власності на 1/2 частини спірної квартири та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно (квартира) є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу у рівних частках кожному із колишнього подружжя, оскільки було придбано у період перебування сторін спору у шлюбі. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності на квартиру, не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що майно, яке є предметом спору, було придбано за її власні кошті.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

ОСОБА_5 було направлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі, її було двічі повідомлено про дату судових засідань апеляційного суду, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштової кореспонденції (т. 2 а. с. 66, 70, 79). ОСОБА_5 було направлено відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4, жодних клопотань про перенесення дати розгляду справи у судді апеляційної інстанції матеріали справи не містять, а тому доводи заявника про її неналежне повідомлення апеляційним судом про дату розгляду справи спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду. Судомправильно застосовано норми матеріального та процесуального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта