Справа №488/2977/17 24.05.2018
Провадження №22-ц/784/649/18
Справа № 488/2977/17 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/649/18 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Самчишиної Н.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Яценко Л.В.,

за участю позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Лазаревої Г.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що після ухвалення рішення Жовтневим районним судом Миколаївської області від 25 грудня 2013 року, за яким з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на їх доньку ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки з його доходів, його сімейний та матеріальний стан значно змінилися, оскільки він створив нову сімю, має на утриманні дружину ОСОБА_6, яка вже рік не працює, бо доглядає за бабусею, пасинка, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та пристарілу бабусю жінки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Просив зменшити розмір аліментів, стягнутих раніше судом, до 1/4 частки його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки обставини зміни матеріального стану позивача ОСОБА_3 не були ним доведені та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3, посилаючись на те, що судом першої інстанції не були враховані значні зміни, які відбулися в його сімейному та матеріальному стані, прийняття судом позиції відповідача та ухвалення рішення лише на підставі її заперечень не підтверджених жодними доказами, ігнорування доказів, якими він обґрунтував обставини справи та не надання їм належної правової оцінки, просив суд скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір аліментів.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу доводи апеляційної скарги не визнала та зазначала, що посилання скаржника на те, що в нього на утриманні перебуває дружина, її син та її бабуся ніяким чином не відносяться до зменшення розміру аліментів на дитину, оскільки у скаржника відсутні рідні діти, крім їх спільної дитини ОСОБА_5, а бабуся дружини не є родичем скаржника, і ці факти ніяким чином не впливають на обовязок утримання дитини.

Посилання позивача на його скрутне матеріальне становище не відповідає дійсності, оскільки він зареєстрований як фізична особа підприємець, веде господарську діяльність та отримує прибуток.

У звязку з викладеним просила суд, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині 1 ст. 3 Конвенції Організації Обєднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, наголошується, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Про такі ж засади регулювання сімейних відносин зазначається в ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За приписами ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Під зміною матеріального положення сторін розуміється, як покращення так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів; під зміною сімейного стану розуміється зявлення у сімї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобовязані надавати утримання і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 4 листопада 2013 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 13 серпня 2027 року.

Як вбачається з Роздруківки з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ОСОБА_3 1 червня 2017 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.18-21).

ОСОБА_9 продовжує проживати разом зі своєю матірю ОСОБА_4, яка також має на утриманні другу свою малолітню дитину ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, народжену нею в другому шлюбі.

3 липня 2014 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_11, з якою проживають разом в ІНФОРМАЦІЯ_5. Там же проживають бабуся дружини позивача - ОСОБА_8, яка у звязку з літнім віком потребує сторонньої допомоги, яку надає онука (а.с. 4).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів позовних вимог щодо правових підстав для зменшення розміру аліментів.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказом є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Для підтвердження своїх вимог, позивачем надано свідоцтво про укладення шлюбу з ОСОБА_11, акт від 13 липня 2017 року, складений сусідами позивача про проживання та утримання дружини, бабусі останньої, ІНФОРМАЦІЯ_3, та звіти про здійснення відрахувань аліментів із заробітної плати позивача за 2014-2016 роки (а.с.11-13).

Отже, районний суд дійшов правильного висновку, що позивачем не надано відповідних доказів, які б підтверджували зменшення розміру його доходів. Сам по собі факт одруження не свідчить про зміну майнового стану позивача. Також перебування на утриманні ОСОБА_3 працездатної дружини та її сина, 2000 року, дата народження якого позивачу не відома, не підтверджують погіршення його майнового стану, оскільки відсутній правовий обовязок ОСОБА_3 щодо утримання цих осіб. Необхідність постійного догляду за бабусею з боку дружини позивача повинна підтверджуватися відповідними висновками медичної установи, а у разі такої необхідності, такий догляд може бути оплачений відповідними органами соціального забезпечення.

Твердження ОСОБА_12 про те, що він на теперішній час вже не є фізичною особою-підприємцем не підтверджуються документами, які б свідчили про цей факт.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, доказів того, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінився його матеріальний стан, позивач не надав.

На погіршення стану свого здоровя або інші обставини, які впливають на зміну розміру аліментів, позивач не посилається.

Таким чином висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог відповідає обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Н.В. Самчишина

ОСОБА_13

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.