Номер провадження 2-о/754/440/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 серпня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Малинки А.Ю.,

заявника ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

15.08.2018 представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з заявою, заінтересована особа: ОСОБА_3, про видачу обмежувального припису.

Подана заява була мотивована тим, що 06.08.2018 року до адвоката ОСОБА_2, в чергове звернулась ОСОБА_1 з проханням надати їй правовий захист від домашнього насильства з боку її колишнього чоловіка - ОСОБА_3, з яким укладений між ними шлюб було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.03.2018. Однак, всупереч розірванню шлюбу ОСОБА_3 продовжує вчиняти по відношенню до ОСОБА_1 протиправні дії насильницького характеру, а саме: переслідування, висловлювання образ та погроз, в тому числі, погроз вбивством з демонстрацією ножа, тощо.

Ухвалою судді від 16.08.2018 було відкрито провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 пояснили, що ОСОБА_3 починаючи з 2009 року систематично застосовує фізичне насильство до заявниці. З часу розірвання шлюбу, він її переслідує, вчиняє психологічний тиск, погрожує вбивством, внаслідок чого вона вимушена під тиском підтримувати з ним відносини, в тому числі і інтимні відносини та продовжувати спілкування. ОСОБА_1 зазначила суду, що вона боїться колишнього чоловіка, оскільки той в липні цього року під тиском та погрозами заставив її мати з ним інтимні відносини, разом з тим заяви щодо зґвалтування вона не подавала, оскільки пожаліла його, бо це батько її доньки. Заявниця та її представник просили суд про задоволення поданої заяви, оскільки це захистить ОСОБА_1 від психологічного та фізичного впливу з боку колишнього чоловіка.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засідання проти заяви про видачу обмежувального припису заперечував у повному обсязі та пояснив, що колишня дружина, після розірвання шлюбу, а також після того, як він в липні дізнався про її зв'язок з іншим чоловіком, його загалом не цікавить, він наразі, як і ОСОБА_1, підтримують стосунки з іншими людьми, а загалом задоволення такої заяви унеможливить його спілкування та участь у вихованні спільної з заявником неповнолітньої доньки. Вимога щодо заборони наближення до заявниці ближче ніж на 100 метрів йому не зрозуміла, оскільки у під'їзді в якому проживає колишня дружина проживає також його дядько, з яким він підтримує сімейні відносини та постійно відвідує. Крім того ОСОБА_3 зазначив, що не вчиняв щодо ОСОБА_1 насильницьких дій, про відкриті кримінальні провадження, за її зверненнями, загалом нічого не знає. При цьому послався на той факт, що слідчі дії у даному кримінальному провадженні, проводяться слідчою ОСОБА_4, яка є знайомою заявниці, вони спілкуються, раніше звертались до даної особи з інших приводів, а тому він має підставні сумніви у законності досудового розслідування.

Вислухавши пояснення учасників справи, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується на встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.03.2018 було розірвано, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюб, який був зареєстрований Відділом ЗАГС адміністрації Центрального району м.Гомель, за актовим записом №425 (а.с.31).

Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа мають спільну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20), яка проживає із заявницею.

Як вказує заявник, з часу розірвання шлюбу та на даний час ОСОБА_3 вчиняє щодо неї протиправні насильницькі дії, які полягають у переслідуванні, висловлюванні образ та погроз, в тому числі, погроз вбивством з демонстрацією ножа, тощо.

З даного приводу заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів (поліції) та за її зверненнями відрито кримінальні провадження, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.11.2017 та від 10.01.2018.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на колишнє подружжя.

В силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обґрунтовуючи подану заяву, стороною заявника було зазначено, що колишнім чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відносно заявниці було застосовано фізичне насильство, внаслідок чого за її зверненнями відрито кримінальні провадження, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.11.2017 та від 10.01.2018. Крім того, вчиняються протиправні дії насильницького характеру, а саме: переслідування, висловлювання образ та погроз, в тому числі, погроз вбивством з демонстрацією ножа, тощо, а тому відносно нього має бути виданий обмежувальний припис, на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_3 фізичного насильства заявником було надано суду: витяг з ЄРДР від 15.11.2017 по кримінальному провадженню №0014884, з фабули якого вбачається, що ОСОБА_1 11.11.2017 звернулась із заявою про спричинення ОСОБА_3 їй тілесних ушкоджень 10.11.2017 приблизно о 22.00 годині за адресою: АДРЕСА_1; копію висновку експерта №2956 від 13.11.2017, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи було виявлено, що ОСОБА_1 10.11.2017 було завдано легких тілесних ушкоджень (синці - по зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині, передній поверхні лівого стегна в верхній третині); витяг з ЄРДР від 07.02.2018 по кримінальному провадженню №0000280, з фабули якого вбачається, що ОСОБА_1 10.01.2018 звернулась із заявою про спричинення ОСОБА_3 їй тілесних ушкоджень 01.01.2018 приблизно о 02.00 годині в квартирі на території Дарницького району м.Києа; копію висновку експерта №85 від 10.01.2018, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи було виявлено, що ОСОБА_1 01.01.2018 було завдано легких тілесних ушкоджень (синець на переднє-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, подряпина - на передній поверхні живота), а також копію протоколу допиту потерпілого від 10.01.2018.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Вбачається, що представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису 15 серпня 2018 року.

У поданій заяві останній посилається на обставини вчинення ОСОБА_3 фізичного насильства, які відбувались у період з 11.11.2017 по 01.01.2018 р.р.

У судовому засіданні заявниця посилалась на той факт, що заінтересована особа по відношенню до неї, після розірвання шлюбу, продовжує вчиняти психологічне насильство, а саме: погрожує вбивством, вимушена була під тиском вступити з ним в інтимні стосунки, з'являється за місцем її роботи, наполягає на спілкуванні, а відтак вимушена підтримувати з ним дані відносини, оскільки під впливом психологічного тиску боїться щодо застосування з боку ОСОБА_3 фізичного насильства, про що з її слів він неодноразово погрожував. ОСОБА_1 зазначила суду, що будь-яких доказів на підтвердження даних обставин у неї немає, оскільки всі розмови відбувається на одинці, а фіксування цих розмов технічними пристроями нею не здійснювалися. Крім того заявниця пояснила, що з моменту розірвання шлюбу нею не подавались будь-які заяви до поліції з приводу насильницьких дій чи погроз з боку ОСОБА_3, оскільки їй його шкода, він батько її доки та загалом в минулому притягувався до кримінальної відповідальності, а тому це створить для нього додаткові проблеми, а вона особисто боїться фізичної розправи відносно себе.

Як вбачається з частини 3 статті 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні стороною заявника не було доведено належними доказами здійснення психологічного та фізичного насильства ОСОБА_3 по відношенню до колишньої дружини після 01.01.2018, сторони зазначили суду, що з липня 2018 року загалом припинили будь-яке спілкування, крім спільного виховання неповнолітньої доньки, а надані стороною заявника докази свідчать про протиправні дії ОСОБА_3 в період часу з 11.11.2017 по 01.01.2018 р.р.

Утім, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявниця обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, - набрали чинність 07 січня 2018 року.

Отже, вищезазначені нормативно-правові акти, які набрали чинність 07 січня 2018 року, не можуть поширюватись на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, у період з 11.11.2017 по 06.01.2018 р.р.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст.ст. 10, 12, 15, 60, 293-294, 350-1 - 350-8, Розділом ХІІІ «Перехідні положення ЦПК України, ст.1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3, у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст судового рішення складено 23.08.2018.

Суддя: