Провадження № 2/727/202/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Літвіновій О.Г.

при секретарі - Чорней І.А.

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернівецької області, Головного управління Національної поліції України, третя особа на стороні відповідача: старший слідчий СВ Путильського ВП Кіцманського ВП ГУ НП в Чернівецької області ОСОБА_7, заступник керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_8 про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням -,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернівецької області, Головного управління Національної поліції України, третя особа на стороні відповідача: старший слідчий СВ Путильського ВП Кіцманського ВП ГУ НП в Чернівецької області ОСОБА_7, заступник керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_8 про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що літом 2010 року через погодні умови відбулося стихійне лихо, в результаті чого були зруйновано багато будинків, втому числі будинок позивача.

Приблизно 4 листопада 2015 року позивачу стало відомо від її сестри ОСОБА_9, що з кімнати, яку надала сільська рада, де вона зберігає власні речі, що на першому поверсі, будуть переносити до іншої кімнати, що на другому поверсі. У звязку з тим, що позивач знаходилася за межами України не могла бути присутня під час перенесення речей.

14.11.2015 року позивачу стало відомо, що з кімнати на першому поверсі, де знаходились її речі, пропав металевий сейф, в якому остання зберігала гроші та сімейні коштовності.

У звязку із перебуванням за межами України, позивач не могла фізично подати заяву в правоохоронні органи одразу. Однак ОСОБА_9 повідомила дільничного інспектора про даний інцидент.

23.11.2015 року було внесено відомості в ЄРДР, і розпочато досудове розслідування Відповідно до витягу по кримінальному провадженні №0000266 від 23.11.2015 p., фабула справи звучить наступним чином:

«23 листопада о 17 год. 35 хв. Повідомив інспектор Путильського ВП Балан B.C., що до нього із заявою звернулася ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 прож. с. Підзахаричі про те, що в період часу із 10.11.2015 р. невідома особа шляхом вільного доступу з приміщення Підзахаричівської сільської ради викрала металевий сейф в якому знаходилися гроші в сумі 6500 тис. грн., 20 доларів США, 10 євро, та вироби з жовтого металу (сума збитків встановлюються), дані речі належать сестрі заявниці ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на даний час перебуває за кордоном.»

Позивач стверджує, що описане в фабулі не відповідає дійсності в частині цінностей, що містились в сейфі. Матеріальну шкоду оцінює, враховуючи курс станом на момент подання позову, орієнтовно в 240000 грн. (двісті сорок тисяч гривень).

В перелік викрадених речей орієнтовно входять печатка чоловіча 18-го розміру, обручка 18-го розміру, обручка 17-го розміру, ланцюжки в кількості три штуки, кулони в кількості чотири штуки, ручний браслет в кількості дві штуки, ланцюжок на ногу, обручка «Горошок», перстні жіночі дві штуки, браслет подвійний з кулоном, сережки капельки.

На підставі чого, просить, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6юк ОСОБА_11 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) матеріальної шкоди завданої злочином в розмірі 240000 грн. (двісті сорок тисяч гривень).

В судовому засідання позивач та його представники, позовні вимоги підтримали з підстав, заявлених в позові та доказів досліджених в судовому процесі, просили їх задовольнити.

Представник ГУНП в Чернівецькій області позовні вимоги не визнав з підстав які наведені у відзиві.

Представник Прокуратури Чернівецької області позовні вимоги також не визнав, мотивуючи їх на підставах викладених у відзиві, який був наданий ним в ході розгляду справи.

Представник Державної казначейської служби України позовні вимоги також не визнав, просив врахувати обставини які викладені у відзиві з яких, просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від третьої особи старшого слідчого СВ Путильського ВП Кіцманського ВП ГУ НП в Чернівецької області ОСОБА_7 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просив відмовити у їх задоволенні.

Третьою особою, заступником керівника Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області також було подано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнові шкоду. Так, відповідно до частини 1 зазначеної статті майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальне правило зазначеної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди; г) вина завдавала шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Суб'єктом відшкодування шкоди відповідно до зазначеної статті є особа, яка її завдала.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представників, представників відповідачів та третіх осіб, дослідивши надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

З позовної заяви вбачається, що на момент подання справи до суду, а також під час її розгляду, особу яка завдала збитків ОСОБА_6 не встановлено, вирок який набрав законної сили не винесений, отже реальну суму матеріальних збитків та особу яка їх завдала позивачу, не надається можливості встановити, в судовому процесі.

Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтовує посилаючись на норми статті 1177 Цивільного кодексу України, та просить суд відшкодувати шкоду завдану їй кримінальним правопорушенням за рахунок Державного бюджету.

Способи захисту майнових прав потерпілих від кримінального правопорушення учасників кримінального провадження передбачені статтею 127 Кримінального процесуального кодексу України. Вказаною нормою передбачено три способи відшкодування (компенсації) шкоди потерпілому: добровільне відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушення, підозрюваним, обвинуваченим, а також за його згодою будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою; пред'явлення цивільного позову в кримінальному провадженні; відшкодування завданої потерпілому шкоди за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених окремим законом (частина третя).

Отже, частиною третьою статті 127 КПК України, чітко передбачено, що завдана потерпілому шкода внаслідок кримінального правопорушення за рахунок Державного бюджету України може відшкодовуватися лише у випадках та порядку передбачених окремим (спеціальним) законом.

Також право особи на відшкодування шкоди завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення передбачено і частиною першої статті 1177 ЦК України, якою обґрунтовує свої вимоги позивачка.

Однак, як і статтею 127 КПК України, частиною другої статті 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Отже, норми частини третьої статті 127 КПК України, і частини другої статті 1177 ЦК України, не є нормами прямої дії і мають відсилочний характер. Тобто, передбачають наявність законодавчо врегульованого порядку та механізму, який би регулював відносини щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Таким чином, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину, мають визначатись спеціальним законом, який станом на сьогоднішній день не прийнятий, а до прийняття такого закону відшкодування державою шкоди відповідно до статті 1177 ЦК України на підставі загальних правил здійснюватися не може.

Необхідно підкреслити, що на сьогоднішній день єдиним спеціальним законом про відшкодування шкоди, завданої злочином, за рахунок Державного бюджету, є Закон України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, яким передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна тощо.

Отже, чинне на сьогодні законодавство передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок Державного бюджету лише у випадку, коли кримінальне правопорушення вчинено спеціальним субєктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури або суддя) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 1173 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За правилами статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частин 1,2,6,7 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду виникає у випадках, передбачених законом.

Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Шкода - це пошкодження чи знищення майна, майнових чи немайнових (особистих) благ, що охороняються законом. Майновою вважається шкода, яка має певну економічну цінність і виражається у грошах.

Відповідно до п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З наведеного слідує, що для відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи необхідно встановити обставину заподіяння такої майнової шкоди (належність майна, розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв'язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди.

Відповідно до п. 9Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК. Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

З наведеного вбачається, що для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Тобто, для всіх випадків відшкодування шкоди( якщо інше не передбачено законом), законодавець визначає обовязкову наявність чотирьох підстав, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Позивачем не було надано для дослідження, висновки експертиз щодо завдання їй матеріальної шкоди також не була надана їм правова оцінка, розмір завданої шкоди, судом не встановлювалась. Крім того, в судовому засідання встановлено, що вироку по кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000266 від 23.11.2015 року яке б набрало законної сили та яким визнано винну особу, не винесено.

Також позивачем не доведено неправомірність поведінки особи, тобто суб'єкту відшкодування шкоди яким виступає Державна казначейська служба України, не надано доказів щодо заподіяння їй шкоди в розмірі 240 000 грн., на підставі чого надано саме таку оцінку майну, чи дійсно на момент завдання матеріальних збитків ОСОБА_6, речі перечисленні позивачем знаходились у викраденому сейфі також нею не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи (в даному випадку Державна казначейська служба України) та завданою нею шкодою, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати у вигляді сплати судового збору за даною категорією справи, суд вважає необхідним віднести за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.ст.22, 1166, 1173, 1174 1176 ЦК України, ст.48 БК України, ст.ст. 9, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

СУДДЯ О.Г. Літвінова