Справа № 600/940/17
Справа № 2/600/276/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Сташків О.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Козівського району Тернопільської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідачів про:

визнання за нею в порядку спадкування за законом першої черги право власності на 2/7 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: вул. Цегольня, 51, с. Кальне Козівського району Тернопільської області, зокрема: житловий будинок (А), побудований із цегли, загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 44,6 кв.м., сарай (В), побудований із цегли, загальною площею 47,5 кв.м., огорожу (№1) із металевої сітки, загальною площею 22,0 кв.м., металеві ворота (№2), загальною площею 4,9 кв.м.;

визнання за нею, як за членом колишнього колгоспного двору права власності на 5/7 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: вул. Цегольня, 51, с. Кальне Козівського району Тернопільської області, зокрема: житловий будинок (А), побудований із цегли, загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 44,6 кв.м., сарай (В), побудований із цегли, загальною площею 47,5 кв.м., огорожу (№1) із металевої сітки, загальною площею 22,0 кв.м., металеві ворота (№2), загальною площею 4,9 кв.м..

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її матір ОСОБА_7 була головою колгоспного двору, який складався зі семи членів: ОСОБА_7 (мати позивача); ОСОБА_1 (позивач); ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (чоловік та діти позивача) та ОСОБА_8 (баба позивача). Остання померла 24.02.1998 року не залишивши заповіту. Мати позивача ОСОБА_7 померла 25.01.2017 року також не залишивши заповіту. Вказує, що на момент смерті баби ОСОБА_8 ОСОБА_7 проживала разом з нею та останню слід вважаєти такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8. Крім того, зазначає, що на момент смерті матері ОСОБА_7 з нею проживали позивач ОСОБА_1 та усі члени її сімї (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6М.). Таким чином, позивач вважає, що як спадкоємець першої черги вона також вважається такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері і, відповідно, баби. Зазначає, що звернулась із заявою до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок та господарські будівлі, але їй було відмовлено у звязку із невідповідністю правовстановлюючих документів вимогам законодавства. Звертає увагу також на те, що інші члени колгоспного двору не заперечують проти визнання за нею права власності на цілий житловий будинок. На підставі вказаного, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі вказаного, суд приходить до висновку про необхідність продовження розгляду справи за правилами ЦПК України в редакції закону №2147-VIII від 03.10.2017 року.

Позивач та її представник у підготовче засідання не зявилися, однак представник позивача подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у їхній відсутності без застосування технічних засобів.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Козівського району Тернопільської області в підготовче засідання не зявився, однак подав відзив на позов, згідно якого «підтримують повністю» заявлені позовні вимоги, просить справу слухати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 не зявився у підготовче засідання і від нього надійшла заява про визнання позову, у якій, серед іншого, зазначено, що він не заперечує щодо визнання за позивачем права власності в тому числі і на частку, яка б могла належати йому.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 також не зявився у підготовче засідання і від них надійшли заяви аналогічні поданій заяві відповідачем ОСОБА_6.

Оскільки сторони в підготовче засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Цегольня, 51 у с. Кальне, Козівського району, Тернопільської області належить колгоспному двору, який складається із семи членів, головою якого була ОСОБА_7, що підтверджується копією дублікату свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.06.2002 року (а.с.16).

Як вбачається із виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року від 15.03.2017 року членами зазначеного колгоспного двору були: ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с.15).

Згідно з довідкою Козівського РБТІ від 28.02.2017 року №18 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у с. Кальне, на вул. Цегольня, 51 у Козівському районі Тернопільської області належить на праві власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. При цьому, кожній із зазначених осіб належить 1/7 (а.с.26).

Згідно із копією свідоцтва про смерть, виданого повторно, серії І-ИД №129472 від 15.12.2011 року ОСОБА_8 померла 24.02.1998 року (а.с.13).

ОСОБА_8 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На день її смерті разом з нею проживала та була зареєстрована дочка ОСОБА_7 (а.с.22).

Відповідно до розяснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР (1963 року) у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Нормами ст.525 ЦК України (1963 року), серед іншого, передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно зі ст.549 ЦК України (1963 року), який діяв на момент смерті ОСОБА_8, визнається, серед іншого, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Частиною 1 цієї ж статті ЦК України (1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого.

Таким чином, на підставі вказаного, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_7, вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8.

ОСОБА_7 померла 25.01.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №216958 (а.с.14).

Остання постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і на день її смерті з нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_3 (зять), ОСОБА_6 (онук) та його дружина ОСОБА_9, ОСОБА_10 (правнука), ОСОБА_11 (правнука), ОСОБА_3 (правнука), ОСОБА_10 (правнука) (а.с.23).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Постановою державного нотаріуса Козівської державної нотаріальної контори від 04.10.2017 року №401/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.20).

Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті.

Враховуючи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 померли, а останню слід вважати такою, що прийняла спадщину після ОСОБА_8; ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_7, а ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали до суду письмові заяви, у яких відмовились від свого права на частки у спірному будинковолодінні на користь позивача та визнали її позов, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 2/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на вул. Цегольня, 51 у с. Кальне, Козівського району Тернопільської області, а також на 5/7 цього ж будинку з господарськими будівлями і спорудами як за членом колишнього колгоспного двору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 13, 77, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Козівського району Тернопільської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 25.01.2017 року право власності 2/7 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: вул. Цегольня, 51, с. Кальне Козівського району Тернопільської області, зокрема: житловий будинок (А), побудований із цегли, загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 44,6 кв.м., сарай (В), побудований із цегли, загальною площею 47,5 кв.м., огорожу (№1) із металевої сітки, загальною площею 22,0 кв.м., металеві ворота (№2), загальною площею 4,9 кв.м..

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як за членом колишнього колгоспного двору право власності на 5/7 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: вул. Цегольня, 51, с. Кальне Козівського району Тернопільської області, зокрема: житловий будинок (А), побудований із цегли, загальною площею 95,7 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., літню кухню (Б), побудовану із цегли, загальною площею 44,6 кв.м., сарай (В), побудований із цегли, загальною площею 47,5 кв.м., огорожу (№1) із металевої сітки, загальною площею 22,0 кв.м., металеві ворота (№2), загальною площею 4,9 кв.м..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з врахуванням вимог п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія МС №269046, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Козівського району Тернопільської області; місцезнаходження: с. Кальне, Козівський район, Тернопільська область; .

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія МС №269047, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія МС №523702, РНОКПП НОМЕР_3.

Відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт серія МС №109345, РНОКПП НОМЕР_4.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суддя О.Б.Гриновець