Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 740/1715/16-ц

провадження № 61-2532св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: приватне підприємство «Міжнародна. Інвєстиційна. Компанія.», товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2016 року у складі судді: Скалозуба О. М., та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року у складі суддів: Шевченка В. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до приватного підприємства «Міжнародна. Інвєстиційна. Компанія.» (далі - ПП «Міжнародна. Інвєстиційна. Компанія.»), товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» (далі - ТДВ «СК «Промінвест») про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочинів.

Позов мотивований тим, що у мережі Інтернет на сайті «Авторіа» ОСОБА_2 знайшов пропозицію по продажу автомобіля ВАЗ 2110, 2012 року випуску. Зателефонувавши за указаним номером, він з'ясував ціну товару - 92 000 грн, що його повністю влаштувало. 24 лютого 2016 року позивач звернувся за адресою АДРЕСА_1, яку дізнався у телефонному режимі від консультанта центру, для укладення необхідних документів з приводу купівлі автомобіля. При вирішенні цього питання, консультант повідомила, що необхідно укласти договір позики на поставку автомобіля з ПП «Міжнародний Інвєстиційний ЦЄНТР», правонаступником якого є ПП «Міжнародна. Інвєстиційна. Компанія.», оскільки кошти за його купівлю будуть сплачені вже по факту виконання продавцем своїх обов'язків, у зв'язку з чим було укладено договір № 8002097.

Окрім того, при укладенні договору позики з ПП «Міжнародний Інвєстиційний ЦЄНТР», консультант також запевнила про необхідність укладення договору страхування від нещасного випадку, у забезпечення виконання зобов'язань (отримання автомобіля), за умовами якого позивач повинен сплатити страховий платіж у розмірі 22 000 грн, який, у результаті поставки автомобіля та у випадку його отримання, буде перерахований як завдаток за автомобіль, оскільки потреба у забезпеченні виконання такого зобов'язання вже відпаде. При цьому, консультант надала примірник договору страхування ТДВ «Страхова компанія «Укркомстрах», правонаступником якого є ТДВ «СК «Промінвест», від 24 лютого 2016 року № 565/15, що вже містив підпис керівника ОСОБА_3 та печатку товариства, решту незаповнених полів консультант заповнила власноручно, тим же почерком, що і договір позики.

На виконання умов договору страхування позивач сплатив платіж та надав ксерокопію квитанції. Згідно умов договору позики, поставку автомобіля ПП «Міжнародний Інвєстиційний ЦЄНТР» повинно було здійснити не пізніше трьох робочих банківських днів, проте після спливу такого строку, на неодноразові телефонні запити, йому було повідомлено, що нажаль поставити автомобіль вони зараз не мають змоги, оскільки він не потрапив до якогось розподілу поставок. Позивачу щоразу називалися нові дати поставки, а телефонні номери за якими він зв'язувався з консультантами неодноразово змінювалися. Однак, зобов'язання відповідачем не виконано.

Позивач вважав, що вказані договори були укладені внаслідок нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману, умови укладених між сторонами договорів, по відношенню до нього є несправедливими, Окрім того, вважав, що через неправомірні дії ПП «Міжнародна. Інвєстиційна. Компанія.» йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 22 000 грн.

Позивач просив: визнати недійсним договір позики № 8002097 від 24 лютого 2016 року; визнати недійсним договір добровільного страхування від нещасного випадку № 565/15 від 24 лютого 2016 року; стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Промінвест» на його користь 22 000 грн, сплачених як страхову суму; стягнути з ПП «Міжнародна. Інвєстиційна. Компанія.» 22 000 грн компенсації моральної шкоди; стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір позики № 8002097 від 24 лютого 2016 року, укладений між ПП «Міжнародний Інєстиційний Цєнтр» та ОСОБА_2 Визнано недійсним договір добровільного страхування від нещасного випадку № 565/15 від 24 лютого 2016 року, укладений між ТОВ «Страхова компанія «Укркомстрах» та ОСОБА_2 Стягнуто з ТДВ «СК «Промінвест» страхову суму у розмірі 22 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Оспорювані договори є вичиненими внаслідок нечесної підприємницької практики та є несправедливими. В умовах договору вбачаються ознаки здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, а саме: відповідач, розміщуючи в друкованих засобах масової інформації рекламу, спонукає клієнта звертатися за дешевим товаром. Також позивачу було нав'язано укладення договору добровільного страхування від нещасного випадку від 24 лютого 2016 року № 565/15.

У листопаді 2016 року ТДВ «СК «Промінвест» звернулося із касаційною скаргою на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати в частині задоволених вимог до ТДВ «СК «Промінвест» та у цій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення першої та апеляційної інстанції не оскаржуються, а тому не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що чинним законодавством передбачена можливість застосування такого способу забезпечення виконання зобов'язання як страхування кредитів, у тому числі, відповідальності позивальника за непогашення кредиту. Факт невиконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором позики не породжує жодних юридичних зобов'язань для ТДВ «СК «Промінвест». Предметом оспорюваного договору є майнові інтереси, пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю страхувальника - ОСОБА_2, а не ПП «Міжнародна. Інвєстиційна. Компанія.». Укладений між позивачем та відповідачем договір є договором добровільного страхування від нещасних випадків, оскільки подія, на випадок якої проводиться страхування і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування, є нещасний випадок, який може призвести до смерті застрахованої особи. Сама по собі ймовірність настання смертельного нещасного випадку не робить договір добровільного страхування від нещасного випадку договором страхування життя. Таким чином, твердження про те, що укладений договір є договором страхування життя, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить нормам цивільного законодавства України, які регулюють питання надання страхових послуг. Позивач не скористався правом дострокового припинення дії договору, оскільки пунктом 13.6 умов договору передбачено у разі дострокового припинення його дії за вимогою страхувальника, то страховик повертає платежі за період, що залишився до закінчення дії договору страхування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_2 подав до суду заперечення на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення судів залишити без змін. Заперечення мотивоване тим, що твердження страхової компанії з приводу того, що страхування від нещасного випадку не є страхуванням життя з тих підстав, що страховим випадком за такого виду договору є будь-який нещасний випадок спростовуються другою частиною договору добровільного страхування від нещасного випадку № 565/15 від 24 лютого 2016 року, згідно якого об'єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю. Умовами договору позики передбачено обов'язок клієнта бути застрахованим від нещасного випадку та надати оригінал договору добровільного страхування. У пункті 3.1.1 договору позики передбачено надання позики у разу виконання умов та надання забезпеченої гарантії у забезпечення виконання зобов'язань клієнта за цим договором. Договори є взаємопов'язаними, тобто договір страхування укладався у забезпечення виконання зобов'язань за договором надання товару у позику. Вимогами статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесна підприємницька діяльність забороняється.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 24 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ПП «Міжнародний Інєстиційний Цєнтр» у м. Чернігові було укладено договір № 8002097. Згідно з умовами указаного договору ПП «Міжнародний Інєстиційний Цєнтр» взяло на себе зобов'язання надати у позику ОСОБА_2 товар - автомобіль ВАЗ 2110, 2012 року виробництва, грошовий еквівалент якого складає 92 000 грн, поставка автомобіля мала бути здійснена не пізніше трьох робочих банківських днів.

Згідно підпункту 3.3.2 договору № 8002097 від 24 лютого 2016 року, клієнт зобов'язаний бути застрахованим від нещасного випадку, та надати оригінал договору добровільного страхування від нещасного випадку, страхова сума страхувальника (клієнта) в якому повинна становить не менше суми узгодженої ціни товару, який клієнт має намір отримати у позику.

Суди встановили, що 24 лютого 2016 року між ОСОБА_2 на виконання підпункту 3.3.2 договору № 8002097, укладеного з ПП «Міжнародний Інєстиційний Цєнтр», та ТДВ «СК «Укркомстрах» (правонаступником якого є ТДВ «СК «Промінвест») було укладено договір добровільного страхування від нещасного випадку №565/15, за умовами якого позивачем було сплачено товариству грошові кошти у сумі 22 000 грн.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору страхування) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)».

За таких обставин, встановивши, що оспорюваний договір страхування вчинений внаслідок нечесної підприємницької практики, суди обґрунтовано задовольнили позов цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення в оскарженій частині без змін.

Оскільки судові рішення в оскарженій частині залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року в частині визнання недійсним договору добровільного страхування від нещасного випадку № 565/15 від 24 лютого 2016 року та стягнення з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Промінвест» суми у розмірі 22 000 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило