Справа № 603/353/18
Провадження №2/603/195/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі: Сандалюку О.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Монастириська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований 09.02.2015 року Горожанською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №1.

Позов обґрунтовано тим, що 09.02.2015 року між сторонами зареєстровано шлюб. Позивач зазначає, що спільне життя у сторін не склалось, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обовязки подружжя. Відповідач не піклувалась про створення нормальних сімейних стосунків, не дбала про взаємоповагу один до одного. Між сторонами зникло почуття взаєморозуміння та поваги, відсутня згода у вирішенні сімейних проблем. На даний час сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть, у сторін розвинулась неприязнь один до одного, а тому, позивач ОСОБА_1 вважає, що шлюб необхідно розірвати.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився. В поданій до суду заяві зазначив, що позовну заяву підтримує та просить її задоволити, справу розглянути у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 09.02.2015 року Горожанською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №1.

Позивач зазначає, що спільне життя у сторін не склалось, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обовязки подружжя. Між сторонами зникло почуття взаєморозуміння та поваги, відсутня згода у вирішенні сімейних проблем. На даний час сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть.

Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин чи примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України).

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони припинили подружні відносини, шлюб розпався і носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, проти чого відповідач не запречує, що свідчить про те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст. ст. 89, 141, 200,223, 263,264, 265, 273, ст. 354, ст. 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (вул.Сорохтея №28Б, м.Івано-Франківськ) до ОСОБА_2 (с.Підлісне Монастириський район Тернопільська область) про розірвання шлюбу - задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 09.02.2015 року Горожанською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_3