Номер провадження: 22-ц/785/1323/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Васильєвої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 вересня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за порушенням умов договору іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за порушенням умов договору іпотеки.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №80МФ/2006, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 250 000 доларів США.

У якості забезпечення виконання позивачльниом своїх зобов'язаннь, 31 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4664.

Згідно положеннь ст.4 ЗУ «Про іпотеку» до Державного реєстру іпотек було внесено реєстраційний запис про обтяження вищевказаного нерухомого майна іпотекою, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек №9360052 від 02 жовтня 2006 року.

Відповідно до п.7 Договору іпотеки, предметом іпотеки виступають нежитлові приміщення промислового магазину «Мадонна», яке знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 106,3 кв.м, (приміщення 17-1, 99-11, 99-1, 99-2, 99-3, 99-4,99-5, 99-6).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.09.2012р. №1015 нежитловим приміщенням, розташованим по вул. АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2, було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_4

Відповідно до п.20.7 договору іпотеки відповідач зобов'язався не передавати предмет іпотеки в оренду, у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпоряджається предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя.

Однак, як вбачається із договорів дарування №1010 та №1011 від 14 жовтня 2015 року посвідчених приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С. право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1. було передано ОСОБА_9 та ОСОБА_10, (що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 63241858 від 11 липня 2016 року.

На підставі зазначеного ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності відповідача.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2017 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином. Однак, 28 листопада 2018 року до суду надійшла заява адвоката ОСОБА_5 - ОСОБА_11 щодо відкладення розгляду справи, яка наголошувала на тому, що вона є новим представником у справі, угода про надання правничої допомоги була укладена з ОСОБА_5 напередодні судового засідання, а тому вона просив відкласти розгляд справи та надати час для ознайомлення з матеріалами справи.

Однак, судова колегія не погоджується із доводами адвоката ОСОБА_11, оскільки укладення угоди на надання правничої допомоги напередодні судового засідання свідчить про зловживання скаржником своїми процесуальними правами, оскільки справа перебуває на розгляді в апеляційному суді з грудня 2017 року.

За змістом ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_5 була належним чином сповіщена про те, що розгляд справи призначено на 29 листопада 2018 року, у неї було достатньо часу залучити до участі у справі нового представника, який би завчасно зміг ознайомитися із матеріалами справи. Колегія суддів враховує, що скаржник, як ініціатор судового провадження, повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї справи, а також швидким розглядом поданої нею апеляційної скарги.

Тому, слід визнати, що відповідач ОСОБА_5 самостійно розпорядилась своїми процесуальними правами та її поведінка свідчить про затягування розгляду справи апеляційним судом Одеської області, а тому клопотання адвоката ОСОБА_11 про відкладення розгляду справи залишилось поза увагою судової колегії.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, що набрав чинність з 15 грудня 2017 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом першої інстанції встановлено, що у якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором №80МФ/2006 від 31.08.2006р., між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 31 серпня 2006 року.

Згідно умов договору, предметом іпотеки є нежитлові приміщення промислового магазину «Мадонна», яке знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 106,3 кв.м, (приміщення 17-1, 99-11, 99-1, 99-2, 99-3, 99-4,99-5, 99-6).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до п. 16 Договору іпотеки, сторони погодили, що з моменту набрання чинності цим договором, іпотекодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, у спільну діяльність, у безоплатне користування інших особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися ним, тільки за письмовою згодою іпотекодержателя.

Згідно п.20.7 договору іпотеки відповідач зобов'язався не передавати предмет іпотеки в оренду, у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпоряджається предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя.

Однак, як було встановлено, відповідно до договорів дарування №1010 та №1011 від 14.10.2015р. посвідчених приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С. право власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Миколаїв по АДРЕСА_5 було передано ОСОБА_9 та ОСОБА_10, (що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 63241858 від 11 липня 2016 року.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що нею не були порушені умови договору іпотеки від 31.08.2006р., оскільки нею було відчужено не предмет іпотеки, а інший об'єкт нерухомості, оскільки предметом договорів дарування є нежитлові приміщення загальною площею 646,5 кв.м., що знаходяться за адресою м. Миколаїв вул. АДРЕСА_6 а предметом спірного договору іпотеки є нежитлові приміщення загальною площею 106,3 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Миколаїв по вул.АДРЕСА_3, а отже, дані об'єкти нерухомості мають різну площу та адресу.

Однак вказані доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Так, дійсно відповідно до п. 7 договору іпотеки предметом іпотеки виступають нежитлові приміщення промислового магазину «Мадонна», яке знаходиться в місті АДРЕСА_7 загальною площею 106,3 кв. м. (приміщення 17-1, 99-11, 99-1, 99-2, 99-3, 99-4,99-5, 99-6).

Однак, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.09.2012р. №1015 нежитловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_4

Таким чином, до складу об'єкту нерухомості, який ОСОБА_5 було відчужено на підставі договорів дарування №1010 та №1011 від 14.10.2015р. на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10, входить частина, яка була раніше передана в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що збільшення загальної площі об'єкту нерухомості фактично відбулося за рахунок об'єднання двох об'єктів, розташованих за двома різними адресами АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11 із присвоєнням об'єкту із збільшеною площею нової адреси - АДРЕСА_4

Крім того, обставина щодо об'єднання нежитлових приміщень, розташованих за адресами АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11, із присвоєнням об'єкту із збільшеною площею нової адреси - вул. Радянська, 6-а вже була встановлена рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2016 року у справі №490/10186/14-п за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Обставини, встановлені у справі № 490/10186/14-ц, не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи.

Виходячи з вищевказаного суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що ОСОБА_5 всупереч умовам укладеного договору Іпотеки від 31.08.2006р. було здійснено відчуження предмету іпотеки, шляхом укладання договорів дарування №1010 та № 1011 від 14 жовтня 2015 року.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 21 договору іпотеки передбачено, що уразі порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 20.1, 20.4, 20.7, 20.11 цього договору, він сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 30% від вартості предмету іпотеки, яка зазначена в п.12 цього договору.

Відповідно до п.12 Договору іпотеки, сторони визначили, що вартість нерухомого майна складає 1 284 720 гривень.

На підставі вище зазначеного судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції що ОСОБА_5 порушено обов'язок встановлений п. 20.7 договору іпотеки щодо письмового погодження із іпотекодержателем щодо відчуження предмету іпотеки, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у вигляді штрафу в розмірі 385 416 гривень.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо відсутності заборгованості за кредитним договором від 31.08.2006р. та припинення договору іпотеки від 31.08.2006р. не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Також посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 не було відомо про розгляд даної справи, а також, що вона була позбавлена можливості отримати правову допомогу, спростовуються наступним.

15 серпня 2016 року Приморським районним судом м.Одеси було відкрито провадження по даній справі.

Відповідач ОСОБА_5 тричі зверталась до апеляційного суду Одеської області із апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду першої інстанції, що свідчить про її обізнаність про наявність даної цивільної справи.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на момент розгляду справи судом першої інстанції) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України розумні строки розгляду справи судом є однією з засад судочинства в Україні.

Слід також враховувати, що відповідно до ст. 157 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Строк розгляду справи є залежним від поведінки всіх його учасників, а порядок ухвалення заочного рішення направлений саме на усунення перешкод пов'язаних з неналежним виконанням відповідачем своїх процесуальних прав та зловживанням ним своїми правами.

Таким чином, відповідач, знаючи про розгляд вказаної справи та свідомо це ігноруючи, в судове засідання не з'явилась. При цьому вона не була позбавлені можливості реалізувати свої процесуальні права, подати заперечення проти позову та взяти участь у справі, але не вжила відповідних заходів.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального і процесуального права, повно та всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами, вирішив дану справу згідно із законом, тому підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 10 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік