ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року м. Кропивницький

справа № 398/2083/16-ц

провадження № 22-ц/781/974/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Голованя А.М.,

Суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Гончар В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Олександрійська міська рада Кіровоградської області, ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2018 року у складі судді Бугайченко Т.А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просила визначити розмір часток у праві спільної часткової власності на будинок № 90 по вул. 6-го Грудня в м.Олександрія Кіровоградської області, встановивши, що їй, ОСОБА_1 належить 2/3 частини будинку, а ОСОБА_2 1/3 частини.

Посилалася на те, що на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого нотаріусом 20 грудня 2008 року їй належить 1/3 частина житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, розташованого в м. Олександрії по вул. 6-го Грудня, 90.

В ході розгляду іншої цивільної справи вона дізналася, що розмір належної їй на теперішній час частки будинку раніше становив 2/3.

Вважає, що це вбачається з рішення Судової колегії у цивільних справах Кіровоградського обласного суду від 6-7 січня 1961 року у справі за позовом прокурора м. Олександрії в інтересах держави до ОСОБА_4 про відібрання у фонд держави домоволодіння, розташованого у м. Олександрії по вул. Леніна, 76 (нині - 6-го Грудня, 90).

Згаданим рішенням ухвалено, що власником 1/3 частини спірного домоволодіння є ОСОБА_4, а інша 2/3 частки належить державі як відумерла спадщина.

20.01.1966 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради депутатів трудящих було укладено договір про продаж в розстрочку будинку з ОСОБА_5,

на підставі якого останньою були придбані 2/3 частки житлового будинку, що підтверджується також оціночним актом № 1 від 13.08.1960 року, зведеними оціночними актами по домоволодінню, виконаними 10.10.1960 року, 12.10.1960 року та 21.03.1966 року.

Цими ж оціночними актами підтверджується належність 1/3 частки цього будинку ОСОБА_4

Проте, з наступного зведеного оціночного акта, виконаного 03.11.1966 року вбачається що спочатку ОСОБА_4, а потім ОСОБА_6 належали вже 2/3 частки домоволодіння по вул. 6-го Грудня, 90 в м. Олександрії, у той час як ОСОБА_5 лише 1/3 частка.

В подальшому ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.1978 року належна їй частка спірного домоволодіння була продана ОСОБА_7, який на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.1984 року продав зазначену частку її батькові ОСОБА_8

Батьком 1/3 частина домоволодіння була подарована їй на підставі договору дарування від 20.12.2008 року.

Належна ОСОБА_4 2/3 частка будинку була подарована ОСОБА_6, після смерті якої, її успадкував ОСОБА_9, який 15.08.2003 року продав її ОСОБА_10

15.08.2013 року ОСОБА_3Ф продала належні їй 2/3 частки будинку ОСОБА_2

Вважає, що 03 листопада 1966 року під час складання чергового зведеного оціночного акта було допущено технічна помилка у визначенні розміру часток, оскільки ОСОБА_5 власну частку на користь ОСОБА_4 в порядку передбаченому ст.119 ЦК УРССР не відчужувала, а тому їй повинні належати 2/3 частки спірного домоволодіння, у той час як відповідачеві -1/3.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, зокрема, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що колишній співвласник спірного будинку ОСОБА_5 не відчужували в порядку передбаченому законом частину з належної їй 2/3 частки, а ОСОБА_4 перебудови належної їй частки будинку не робила, що свідчить про технічну помилку у визначенні розміру часток під час складання чергового зведеного оціночного акта. Вважає, що при встановленні факту про допущення згаданої помилки вона має право на 2/3 частки будинку.

Відзивів на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримала.

Відповідач та треті особи, які належним чином були повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не зявилися.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

(ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що частка права власності на будинок, набута позивачем за договором дарування, не може бути збільшена з підстав зазначених у позові, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на законі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені наступні обставини.

20 грудня 2008 року позивач ОСОБА_11 набула у власність 1/3 частину житлового будинку № 90 по вул. 6-го Грудня в м.Олександрія Кіровоградської області з належною часткою господарсько побутових будівель, яку їй за договором дарування відчужив її батько ОСОБА_8В.(а.с. 73)

Інша 2/ 3 частина згаданого будинку належить відповідачу ОСОБА_2, яку він придбав за договором купівлі продажу від 15 серпня 2013 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 (а.с. 169)

Звернувшись із позовом про визначення їй розміру 2/3 частки на спірний будинок, а відповідачу 1/3 частки, ОСОБА_1 мотивувала його тим, що їй належить частина будинку, яка у 60- ті роки минулого століття належала ОСОБА_5 і становила тоді 2/3, але 03 листопада 1966 року під час складання чергового зведеного оціночного акта було допущено технічна помилка і розмір частки у будинку зазначеної особи було неправильно визначено як 1/3.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Таким чином, ОСОБА_1 яка є власником 1/3 частки будинку має право на збільшення розміру своєї частки у зазначеному майні лише з підстав передбачених частиною третьою статті 357 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що колишній співвласник

спірного будинку ОСОБА_5 не відчужувала в порядку передбаченому законом частину з належної їй 2/3 частки, що свідчить про технічну помилку у визначенні розміру часток під час складання чергового зведеного оціночного акта, а тому вона як новий власник тієї ж самої частини будинку набула право на його 2/3 частки не ґрунтуються на законі.

Згідно ст. 4 ЦПК УРСР в редакції 1963 року усяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на

запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до змісту Розділу 7 ЦК УРСР в редакції 1963 року та ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обвязки, що належали спадко-давцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак, право на захист порушеного права має не будь яка особа, а тільки та яка набула таке право за своє життя або її спадкоємець.

Тому, оскільки позивач не є спадкоємцем колишнього співвласника зазначеного будинку ОСОБА_5, то вона не набула права оспорювати розмір частки власником якої була інша особа у 1966 році, права якої, на думку позивача, були порушеними 03 листопада 1966 року під час складання чергового зведеного оціночного акта.

За таких обставин відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України рішення суду зміні чи скасуванню не підлягає як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: