Ухвала

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 243/5706/17

провадження № 61-41387ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання укласти письмовий трудовий договір, визнання неправомірними дій у трудових правовідносинах, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2018 року подана до Верховного Суду вказана касаційна скарга.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал», у якому просив визнати неправомірним, незаконним та протиправним наказ про прийом на роботу від 03 травня 2017 року № 183-К; відмову щодо укладання з ним письмового трудового договору; щодо вимагання пройти обов'язковий медичний огляд; визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 23 травня 2017 року №207-К; поновити заявника на роботі на посаді начальника служби реалізації Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9 660 грн, та моральну шкоду в розмірі 9660 грн. З урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за фактичне виконання роботи за період з 03травня 2017 року по 18 травня 2017 року в сумі 32,70 грн; втрачений заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2017 року по 19 лютого 2018 року в розмірі 91 981,78 грн, та моральну шкоду в розмірі 22995,45 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними та такими, що не відповідали вимогам КЗпП України дії Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» при прийнятті на роботу ОСОБА_1 Визнано неправомірним та скасовано наказ в.о. генерального директора Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» ОСОБА_2 № 207-к від 23 травня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби реалізації Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» з 23 травня 2017 року. Стягнуто з Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» на користь ОСОБА_1середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2017 року по 19 лютого 2018 року в розмірі 90457,29 грн, та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, а всього -100 457, 29 грн. Рішення в частині поновлення на роботі, а також стягнення середнього заробітку за один місяць допущенодо негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В інший частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2018 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2018 року змінено в частині стягнення з Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал», середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Словміськводоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2017 року по 19 лютого 2018 року в розмірі 89 978,68 грн, та в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн., а всього 90 978, 68 грн без утримання прибуткового податку і інших обов'язкових платежів.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

Предметом позову в даній справі є вимоги про стягнення заробітної плати в розмірі 32,70 грн; втраченого заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 91 981,78 грн, та моральної шкоди в розмірі 22995,45 грн, що станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також вимоги про визнаннянеправомірним, незаконним та протиправним наказу про прийом на роботу; відмови щодо укладання письмового трудового договору; щодо вимагання пройти обов'язковий медичний огляд; визнання незаконним та скасування наказу про звільнення; поновлення на роботі, в частині яких справа є незначної складності.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять обґрунтувань випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, прийняті у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ним не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик