Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 398/2106/16-ц
№ провадження 22-ц/781/691/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.05.2018 року Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А.(суддя доповідач)

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

секретар судового засідання Савченко Н.В.,

учасники справи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (позивач);

ОСОБА_2 (відповідач),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощенного позовного провадження, в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року, у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення, в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 14.08.2013 року між АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування №214694Га/13дп, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

24.08.2013 р. на дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський 614 км 580 м, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: 1) «FREIGHTLINER», номерний знак -ВС2135ВТ, який знаходився під керуванням ОСОБА_2; 2) автомобіль під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль під керуванням ОСОБА_4, відповідно до довідки ДАІ та первинної довідки ДАІ, отримав механічні пошкодження.

26.08.2016 року ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту відповідно до страхового акту №1.002.13.10655/VESKO32774 від 17.09.2013 р. з відповідним розрахунком страхового відшкодування складала 55 042,13грн.. Позивач сплатив дану суму ОСОБА_4 Фактично понесені страховою компанією витрати доводяться письмовими доказами, а саме, платіжним дорученням № 58 719 від 18.09.2013 року.

Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, були розглянуті матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 яких було визнано винними у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Позивач зазначив, що оскільки вина учасників ДТП є обопільною то сума яку має сплатити відповідач складає 27 521,06 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 27 521 грн. 06 коп. та сплачений судовий збір в сумі 1378 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року в задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого страхового відшкодування - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом не повно зясовані та досліджені всі обставини справи.

Відповідачем подано заперечення на апеляційну скаргу. В запереченнях відповідач зазначає, що вимога позивача щодо стягнення із нього частини виплаченої ОСОБА_4 страхової суми не може бути задоволеною, оскільки такі вимоги мали бути предявлені до страхової компанії УАСК «АСКА».

Крім того, зазначає, що можливість звернення страхувальника, після виплати ним страхового відшкодування, із регресним позовом до страховика не передбачена Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обовязок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, 14.08.2013 року між АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування №214694Га/13дп, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

24.08.2013 р. на дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський 614 км 580 м, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: 1) «FREIGHTLINER», номерний знак -ВС2135ВТ, який знаходився під керуванням ОСОБА_2; 2) автомобіль під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль під керуванням ОСОБА_4, відповідно до довідки ДАІ та первинної довідки ДАІ, отримав механічні пошкодження.

26.08.2016 року ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту відповідно до страхового акту №1.002.13.10655/VESKO32774 від 17.09.2013 р. з відповідним розрахунком страхового відшкодування складала 55 042,13грн.. Позивач сплатив дану суму ОСОБА_4 Фактично понесені страховою компанією витрати доводяться письмовими доказами, а саме, платіжним дорученням № 58 719 від 18.09.2013 року.

Згідно постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.09.2013 року - 24.08.2013 р. близько 13.30 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «FREIGHTLINER», номерний знак НОМЕР_2 з причепом ПР99981 номерний знак НОМЕР_3 перевозив вантаж та не врахував дорожньої обстановки та особливостей вантажу, не вибрав безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «NissanNote», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який рухався у зустрічному напрямку, чим було порушено п.13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн. (а.с.10).

Згідно постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.09.2013 року - 24.08.2013 р. близько 13.30 год. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «NissanNote», державний реєстраційний номер АН9980НРна а/ш Київ-Харків-Довжанський не вибрав безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «FREIGHTLINER», який рухався у зустрічному напрямку, чим було порушено п.13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн. (а.с.11).

Розмір відшкодування в порядку регресу позивач визначив із врахуванням обоюдної вини водіїв у вчиненні ДТП.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що із матеріалів справи вбачається, що винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_2, тобто у дорожньо транспортній пригоді наявна вина обох водіїв і не залучення в якості співвідповідача другого учасника ДТП - ОСОБА_4, може позбавити права на судовий розгляд та захист під час вирішення питання щодо проценту вини кожного із заподіювачів шкоди й тим самим визначити відповідну долю кожного із них щодо відшкодування шкоди.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.. 27 Закону України «Про страхування» та частини 1 ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

14 серпня 2013 року між ОСОБА_4 та АТ «СК»АХА Страхування» укладено договір №214694Га/13дп добровільного страхування наземного транспорту «Все включено».

ОСОБА_4 застраховано автомобіль Nisan Note, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 20.1 Страховик бере на себе зобовязання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками.

Згідно до пункту 20.2.2 до страхових ризиків відносяться, зокрема, збитки внаслідок ДТП.

Із розрахунку страхового відшкодування (а.с. 22) вбачається, що сума страхового відшкодування становить 55042,13 грн.

Відповідно до даних платіжного доручення від 18 вересня 2013 року, страховою компанією проведено виплату страхового відшкодування ОСОБА_4

Таким чином, провівши страхове відшкодування страхова компанія, у відповідності до вимог діючого законодавства отримала право на подачу регресного позову до особи відповідальної за завдані ОСОБА_4 збитки.

Доводи відповідача, що завдані потерпілому ОСОБА_4 збитки має відшкодовувати страхова компанія УАСК «АСКА» не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, з огляду на вищезазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Із вищенаведеного вбачається, що оскільки ОСОБА_4 не обмежений правом на звернення за відшкодуванням шкоди безпосередньо до ОСОБА_2, то і позивач виплативши страхове відшкодування ОСОБА_4, за договором добровільного страхування, має право на стягнення суми збитків завданих потерпілому.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК»АХА» зверталось до ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» з приводу регресних вимог про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП за фактом пошкодження 24 серпня 2013 року транспортного засобу NISSAN NOTE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та отримало повідомлення, що цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 в ПрАТ «УАСК АСКА» не застрахована та транспортний засіб FREIGHTLINER COLUMBIA 120, державний реєстраційний № ВС2135ВТ, за участю якого сталася ДТП, не забезпечений, а бланк Полісу № АВ/4428269, відповідно до якого мав бути забезпечений транспортний засіб FREIGHTLINER COLUMBIA 120, державний реєстраційний № ВС2135ВТ, вважається зіпсованим та страхувальнику не видавався.

Згідно п.3 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи положення зазначеної норми права та ту обставину, що у скоєнні ДТП, згідно постанов Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, встановлена вина обох водіїв транспортних засобів, які приймали участь у ДТП, страхова компанія ставить питання щодо стягнення лише частини страхового відшкодування виплаченого ОСОБА_4, а саме Ѕ частини суми виплаченого відшкодування, тобто 27521 грн.

В судовому засіданні відповідач та його представник не надали доказів та не довели, що процент вини ОСОБА_2 у вчинені ДТП є меншим ніж ОСОБА_4, а тому колегія суддів дійшла висновку, що вина кожного із водіїв учасників ДТП є рівноцінною, а отже стягненню з відповідача підлягає половина виплаченої страховою компанією ОСОБА_4 суми страхового відшкодування.

Крім того, відшкодуванню підлягають суми судового збору сплачені позивачем при розгляді справи як у суді першої так і апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382,383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року задовольнити частково. .

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року скасувати.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, в порядку регресу, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 27 521 грн. 06 коп. сплаченої страхової виплати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 1378 грн. судового збору сплаченого за розгляд справи у суді першої інстанції та 2067 грн. судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення її повного тексту, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2018 року.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: Л.М. Дьомич

ОСОБА_5