Справа № 442/6683/17 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/1029/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання не вчиняти дій, які небезпечні для життя та здоров'я довкілля,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовомдо ОСОБА_3 та просив суд: зобовязати відповідача припинити використання гноєсховища та вбиральні, які знаходяться на земельній ділянці за адресою: с.Воля Якубова, вул.Волянська, 28, Дрогобицького району Львівської області; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки від 19 березня 2015 року він став власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в с.Воля Якубова Дрогобицького району Львівської області, вул. Волянська, 27 та земельної ділянки площею 0,1445 га, яка розташована за тією ж адресою.

Його сусідом є відповідач по справі, ОСОБА_3, який проживає у житловому будинку за адресою: с.Воля Якубова, вул. Волянська, 28, що на своїй земельній ділянці за зазначеною адресою розмістив відкрите гноєсховище та дворову вбиральню біля самого паркану належної йому земельної ділянки і куди попадають рідкі відходи (фекалії, сеча, гноївка) та інше, що порушує встановлені санітарні норми співжиття, бо зазначене викликає неприємний запах у належному йому на праві власності житловому будинку та земельній ділянці, а також призводить до розпліду мух, що може призвести до спалаху шлунково-кишкових інфекцій. З метою врегулювання спору в рамках добросусідства, він спочатку звертався до відповідача, а згодом відповідно до ст. 158 Земельного Кодексу України до сільської ради. Звернення до відповідача виявились безрезультатними, а зі сторони органу місцевого самоврядування на попередні свої звернення він отримав копію Протоколу №72 виїзного спільного засідання Волянської сільської ради від 15 січня 2016 року, де чітко зазначається, що комісія виявила гноєсховище та дворову вбиральню на подвірї ОСОБА_3 поблизу межі його земельної ділянки зі всіма витікаючими наслідками, що порушує норми наказу від 17.03.2011 року № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених пунктів», де чітко зазначається, що вигреби повинні бути віддалені від стін житлових та громадських будівель на відстань не менше 20 метрів, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів повинна бути не менше 50 метрів. Також інформаційним листом Волянської сільської ради від 17.02.2017 року його повідомлено, що з відповідачем було проведено роз'яснювальну бесіду, а інформаційним листом від 19.08.2017 року за підписом т.в.о. Начальника Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області п. О.М. Наливайка йому рекомендовано звертатись до суду. Зважаючи на викладене вище, у нього виникла необхідність звернутися з даним позовом за захистом порушених інтересів.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання не вчиняти дій, які небезпечні для життя та здоровя довкілля - відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що районний суд прийшов до висновку, що не відповідає дійсним обставинам справи та неповно зясував обставини, що мають значення для справи. Звертає увагу, що туалет (вбиральня) відповідача знаходиться на відстані менше 1 го метра від межі земельної ділянки, що належить йому на праві власності, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, однак всупереч вимогам п.п. 2,3 ч.4 ст. 265 ЦПК України, суд першої інстанції ухилився від надання оцінки доказів позивача та мотивів їх відхилення. Покликається на ст. 104 ЗК України, відповідно до якої власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоровя людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задоволити його позовні вимоги.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 18.03.2004 «Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу».

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Справа, відповідно до вимог ст.ст. 274, 368, 369 ЦПК України розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а його доводи лише ґрунтуються на припущеннях, у звязку з чим не заслуговують на увагу, оскільки суду не доведено, чим саме порушуються права позивача.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 являється власником будинковолодіння № 27 по вул..Волянська, 27 в с.Воля Якубова, Дрогобицького району та земельної ділянки площею 0,1445 га, яка розташована за тією ж адресою, що підтверджується договором дарування житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки від 19 березня 2015 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, який проживає у житловому будинку за адресою: с.Воля Якубова, вул. Волянська, 28, на своїй земельній ділянці за зазначеною адресою розмістив дворову вбиральню практично біля самого паркану належної ОСОБА_2 земельної ділянки.

Також сторонами не оспорюється той факт, що земельні ділянки позивача та відповідача межують між собою.

Протоколом №2 виїзного спільного засідання Волянської сільської ради від 15 січня 2016 року, встановлено, що комісія виявила гноєсховище та дворову вбиральню на подвірї ОСОБА_3 , рідкі відходи, (фекалії, сеча гноївка) з яких протікають біля паркана ОСОБА_2 і порушує норми наказу від 17.03.2011 року № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених пунктів», де чітко зазначається, що вигреби повинні бути віддалені від стін житлових та громадських будівель на відстань не менше 20 метрів, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів повинна бути не менше 50 метрів.

Також інформаційним листом Волянської сільської ради від 17.02.2017 року з ОСОБА_3 було проведено роз'яснювальну бесіду і повідомлено, що про наслідки невиконання даних порушень останній буде притягнутий до відповідальності.

Статтею 91 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України(далі - ЗК), власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частина друга статті 103 ЗК ).

Стаття 104 ЗК передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

Згідно зі статтею 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно- епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) - обов'язкові для виконання нормативно- правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров'ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення.

Статтею 4 цього Закону громадянам гарантовано право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище.

Відповідно до підпункту 2.21 Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 17.03.201 І року № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» « 2.2/. Рідкі відходи (фекалії. сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма мож е бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Відповідно до підпункту 2.22 Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 17.03.2011 року № 145 «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» « 2.22. Вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстані не менше 20 м. Місце розміщення вигребу па присадибній ділянці та відстані, під нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. В умовах децентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел па відстань не менше 20 м, при ньому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптаж і джерел повинна бути не метне 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки».

Згідно ч.1 ст. 130 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Як вбачається з долучених до матеріалів справи фотографій, відповідач на своїй земельній ділянці, впритул до загорожі позивача, облаштував дворову вбиральню, який знаходиться приблизно на відстані 1-го метра від земельної ділянки та житлового будинку позивача, що створює для нього та членів його сім`ї некомфортні умови а також постійний неприємний запах.

З огляду на наведене, оскільки відповідачем ОСОБА_3 в порушення вищевказаних санітарних норм встановлена дворова вбиральня, що підтверджується наявними доказами та матеріалами справи, то його слід зобов'язати припинити використання вказаної вбиральні.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 вже переніс гноєсховище в інше місце, що сторонами не заперечувалось при розгляді справи в суді першої інстанції, а відтак, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність цих позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню або незастосування закону, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання не вчиняти дій, які небезпечні для життя та здоров'я довкілля задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 припинити використання вбиральні, яка знаходиться на земельній ділянці за адресою: с. Воля Якубова Дрогобицького району Львівської області, вул. Волянська, 28.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.08.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_4