Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1611/18 Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Є.У.№ 317/4304/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки нерухомого майна в натурі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи неодноразово доповнювала і уточнювала. Зазначила, що відповідно до рішення Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2009 року вона є власником 1/2 частки незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований на земельній ділянці №17 за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Сонячне, вул. Престижна, 13 на території Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. У липні 2013 року відповідач завершив будівництво всього будинку, подав заявку про введення обєкта нерухомості в експлуатацію, отримав технічний паспорт на вказаний житловий будинок і зареєстрував за собою право власності на весь будинок. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 лютого 2016 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року, визнано недійсним свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок на імя ОСОБА_4 та скасовано його державну реєстрацію. Незважаючи на відновлене право власності позивачки на 1/2 частку житлового будинку, відповідач продовжує безпідставно перешкоджати їй у користуванні та володінні власністю, чим порушує її цивільні права та інтереси. На підставі викладеного просила суд поділити спірний житловий будинок з господарськими приміщеннями і земельну ділянку відповідно до варіанту № 2 висновку експерта № 52 від 21 квітня 2017 року, виділити їй в натурі та визнати за нею право власності на 21/50 частку житлового будинку з господарськими приміщеннями (квартира №2 на схемі зеленого кольору), стягнути з відповідача 39 330 грн. за відступлення від рівності часток та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Поділено житловий будинок з господарськими приміщеннями, що розташований за адресою Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Престижна, 13 відповідно до варіанту № 2 висновку Експерта № 52 від 21.04.2017 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 317/4304/16-ц (провадження 2-317/113/2017).

Виділено в натурі ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на 21/50 частку житлового будинку з господарськими приміщеннями, а саме: на 1/2 частку (квартира № 2 на схемі зеленим кольором) в житловому будинку літ. «А-2» частину передпокою 1-15 площею 4,6 м2 (з подальшим використанням під санвузол), частину передпокою 1-15 площею 18,1 м2 (з подальшим використанням під коридор), кімнату 1-16 та коридор 1-17 площею 12,7 м2 (з подальшим використанням під кухню), кімнату 1-18 площею 13,4 м2, кімнату 1-19 площею 22,4 м2, веранду 1-20 площею 4,4 м2 всього виділено площі 75,6 м2 вартістю 163 427 гривень; в службовій прибудові літ. «а-а» веранду 1-21 площею 10,3 м2, вартістю 24 082 грн., сарай літ. Б вартістю 5 456 грн., навіс літ. В вартістю 1 235 грн., душ літ. Г вартістю 1 682 грн., фундамент під баню літ. Д вартістю 959 грн., 1/2 частику паркану № 1 вартістю 3 823 грн., хвіртку № 2 вартістю 1 178 грн., 1/2 частину водопроводу № 5 вартістю 1 473,5 грн., 1/2 частину зливної ями № 6 вартістю 767,50 грн., зливну яму № 7 вартістю 1 535 грн., 1/2 частину паркану № 8 вартістю 180 грн., 1/2 частину замощення I вартістю 571 грн., 1/2 частину замощення II вартістю 513,5 грн. Всього виділено майна на суму 206 882,5 грн., що менш ніж необхідно на 1/2 частину на 39330,5 грн. та складає 21/50 (206 882,5/492 426,0) часток житлового будинку.

Виділено в натурі ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована за адресою Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Престижна, 13 відповідно до розподілу, визначеного варіантом № 2 висновку Експерта № 52 від 21.04.2017 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 317/4304/16-ц (пр. 2-317/113/2017)», а саме : земельні ділянки S-2 (60 м2) та S-3 (196 м2). Земельну ділянку S-1 площею 244м2 залишено у загальному користуванні.

Зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконати будівельні роботи, необхідні при розподілі житлового будинку, а саме: влаштувати перекриття між приміщеннями 1-6 (перший поверх) та 1-15 (другий поверх); влаштувати нові перегородки з дверним отвором між проектованим коридором площею 18,1 м2, та проектованим санвузлом площею 4,6 м2 ; знести перегородку між 1-16 та 1-17; закласти дверний отвір між кімнатою 1-18 та проектованою кухнею площею 9,7 м2; влаштувати новий дверний отвір між кімнатами 1-18 та 1-19; влаштувати вхід у квартиру № 2; до входу до квартири № 2 улаштувати зовнішні сходи; в приміщенні 1-12 влаштувати кухню; в приміщенні 1-14 влаштувати кімнату та знести сантехобладнання; облаштувати квартиру № 1 та квартиру № 2 окремими мережами електро- та газопостачання, мережами опалення; мережу водопостачання та водовідведення залишено у загальне користування.

Переобладнання по запропонованим варіантам проводити у відповідності з ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва», на основі проектних рішень розроблених спеціалізованою організацією.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 39 330,5 грн. грошової компенсації вартості належної ОСОБА_3 частки в житловому будинку з господарськими приміщеннями, що розташовані за адресою Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Престижна, б. 13.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка як власник ? частки незавершеного будівництвом житлового будинку має право на виділ у натурі своєї частки, за висновком будівельно-технічної експертизи такий виділ є технічно можливим на підставі ст.364 ЦК України. У звязку із поділом будинку в натурі позивачка на підставі ст.120 ЗК України набуває і право власності на ? частку земельної ділянки, на якій розташована виділена їй частка із спірного майна.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_4 зазначає, що у сторін відсутнє право власності на спірний будинок, оскільки таке право не зареєстровано у відповідності до ст.ст.182, 334 ЦК України. На думку відповідача, позивачка не є співвласником будинку, оскільки незавершений будівництвом будинок, який був предметом судового поділу у 2009 році, він демонтував і у 2013 році збудував новий будинок, до якого позивачка не має жодного відношення. Суд безпідставно визнав за ОСОБА_3 право власності на ? частку земельної ділянки, оскільки вся ділянка була приватизована відповідачем у 2010 році. Вважає висновки експертизи у цій справі недопустимими, оскільки за ухвалою суду першої інстанції поділу підлягав будинок площею 53,9 кв.м на земельній ділянці 748 кв.м, а за висновком експерта проведено поділ будинку площею190,9 кв.м на земельній ділянці 756 кв.м.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Її право власності на ? частку спірного майна підтверджено двома судовими рішеннями, а право власності на земельну ділянку у неї виникло у відповідності до ст.377 ЦК і ст.120 ЗК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судове рішення скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові з огляду на такі обставини.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку,встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст.538 ЦІК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок.

Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 3 квітня 2013 року по справі 6-12 цс 13.

Встановлено, що сторони з 1988 року по травень 2003 року перебували у шлюбі, в період шлюбу розпочали будівництво житлового будинку на земельній ділянці, що виділялася у 1991 році у безстрокове користування ОСОБА_4

Судовим рішенням від 23 березня 2009 року за позивачкою ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на ? частку незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 748 кв.м, по вулиці Престижній, №13 (17) в селищі Сонячне, Запорізького району, Запорізької області. Готовність будинку становила 89 відсотків (а.с.6-9).

Вказане право власності позивачки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 травня 2013 року, номер запису 923700 (а.с.10).

Співвласником іншої ? частки нерухомого майна є ОСОБА_4

На підставі рішення сесії Володимирівської сільської ради Запорізького району, Запорізької області №27 від 30 жовтня 2009 року ОСОБА_4 у порядку приватизації набув право власності на земельну ділянку, площею 0,0756 га для будівництва та обслуговування житлового будинку №13 по вулиці Престижній в селище Сонячне, Запорізького району, про що 01 лютого 2010 року йому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.30).

У липні 2013 року ОСОБА_4 завершив будівництво всього житлового будинку, подав заявку до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області про введення обєкті нерухомості в експлуатацію, остання зареєструвала Декларацію про готовність обєкта до експлуатації, та 28 листопада 2013 року Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_4ВА. було видано свідоцтво про право власності №13578367 на весь житловий будинок.

05 лютого 2016 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області (справа №317/1594/15-ц), зміненим рішенням Апеляційного суду від 19 травня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_3 та визнано недійсним свідоцтво про право власності серії та номер 13578367, видане 28.11.2013 року Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області на житловий будинок, який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район (том1: а.с.19-24).

Отже, судом встановлено, що між сторонами існує тривалий спір з приводу розподілу житлового будинку, будівництво якого було розпочато в період перебування сторін у шлюбі, а завершено відповідачем власними коштами у 2013 році.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи №52 від 21.04.2017 року, інвентаризаційна вартість будівель та споруд, розташованих за адресою: Запорізька область Запорізький район, с.Сонячне, вул. Престижна, 13 складає 492 426,00 грн. ( в цінах 2013 року). Розташування приміщень у житловому будинку, їх площа та вартість, конструкція житлового будинку не дозволяють розробити та надати на розгляд суду варіанти розподілу житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: Запорізька область Запорізький район, с.Сонячне, вул. Престижна,13, між співвласниками по 1/2 частині. На розгляд суду запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: Запорізька область Запорізький район, с.Сонячне, вул. Престижна,13 з відступом від ідеальних часток співвласників.

Розташування житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці не дозволяють розробити та надати на розгляд суду варіанти поділу земельної ділянки №13 по вул. Престижній в с.Сонячне Запорізького району Запорізької області, між співвласниками без ділянок загального користування. На розгляд суду запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою площею 756 м2, відповідно до кадастрового плану наданого на дослідження знаходиться за адресою: Запорізька область Запорізький район, с.Сонячне, вул. Престижна,13, між співвласниками по 1/2 частині.(а.с.128-163).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка як співвласниця нерухомості має право на виділ у натурі належної їй частки у спільному майні.

Проте, поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що на час визнання за ОСОБА_5 права власності на ? частку у спільному майні подружжя, предметом поділу був не житловий будинок, а обєкт незавершеного будівництва, готовність якого становила 89 %. Загальна вартість будівель і споруд на час ухвалення відповідного судового рішення ( в цінах 2005 року) становила 172 501 грн. В недобудованому житловому будинку були відсутні внутрішнє оздоблення стін, перегородок і перекриття, 50% віконних рам, сходи з 1 на 2 поверх, підлога в приміщені 1-13 (див. висновок судово-будівельної експертизи від 22.02.2006р. по справі 2-461/08) .

Сторонами не заперечувалося, що завершення будівництва, поліпшення спільного майна сторін відбувалося за рахунок відповідача. Позивачка, як співвласник нерухомості, не заперечувала проти завершення будівельних і проведення оздоблювальних робіт.

Судом першої інстанції не зясовано, внаслідок чого збільшилася вартість спірного обєкта нерухомості зі 172 501 грн. до 492 426,00 грн., чи підлягають відокремленню поліпшення спільного майна, які здійснені за рахунок відповідача.

Зясування цієї обставини має суттєве значення для правильного вирішення спору, оскільки за положенням ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Усунути вказаний недолік судового розгляду у суді апеляційної інстанції виявилося за неможливе, оскільки від проведення судової будівельно-технічної експертизи сторони відмовилися, від надання будь-яких доказів і пояснень ухилилися. Для зясування цієї обставини необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

За положенням ст.120 ЗК, ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Визнаючи за позивачкою право власності на ? частку земельної ділянки в порядку ст.120 ЗУ України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що право власності на обєкт незавершеного будівництва у позивачки виникло на підставі судового рішення від 23 березня 2009 року, коли земельна ділянка ще перебувала у користуванні сторін, а отже, на підставі ст.120 ЗК України за вказаним судовим рішенням позивачка набула тільки право користуванні ділянкою, під якою розташовані ? частка будинку.

Відповідачеві вся земельна ділянка була передана у власність рішенням органів місцевого самоврядування вже після визнання за позивачкою права на ? часту недобудованого будинку, без урахування судового рішення від 23 березня 2009 року про поділ майна подружжя.

У порядку, передбаченому ст.16 ЦК України, відповідне рішення сільської ради від 30 жовтня 2009 року, яким ОСОБА_4 передано у власність всю земельну ділянку, а не ? частку у відповідності з раніше ухваленим судовим рішенням, Державний акт про право власності, ОСОБА_3 не оспорювалися і в судовому порядку недійсними не визнавалися.

Суд першої інстанції допустився порушень і у застосуванні положень ст.ст.358, 364 ЦК України.

Правовою підставою для звернення з позовом про виділ у натурі частки із майна є стаття 364 ЦК України.

Відповідно до положень статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року міститься висновок про те, що стаття 358 ЦК України регулює порядок здійснення права спільної часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути й не ізольовані й не завжди точно відповідають часткам, що належать співвласникам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє права спільної часткової власності на це майно. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок.

Виділивши позивачці у натурі 21/50 частку житлового будинку і стягнувши з відповідача грошову компенсацію за збільшення його частки, суд першої інстанції не вирішив питання про зміну часток сторін у праві власності на будинок.

Звертаючись до суду з позовом про виділ у натурі частки із майна позивач повинен довести (обґрунтувати) технічну можливість виділити частку, що зазвичай підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, який за своєю змістовною сутністю може замінювати висновок компетентних органів, на які покладено функції у сфері контролю за порядком і безпекою здійснення будівництва.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Відповідно до положень статті 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Отже, отримання погоджувальних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку необхідне лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року N 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за N 927/11207, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнанням визначається улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Як вбачається із матеріалів справи, запропоновані у висновку судової будівельно-технічної експертизи варіанти поділу житлового будинку передбачають як втручання в несучі конструкції житлового будинку (влаштування перекриття між приміщеннями першого та другого поверху, влаштування входу до квартири №2, улаштування до входу у квартиру №2 зовнішніх сходів), так і знесення сантехобладнання, облаштування квартири №1 і квартири №2 окремими мережами електро- та газопостачання, мережами опалення (том1:а.с.134-135).

Проте, відповідні документи на переобладнання та перепланування житлового будинку, погодження з виконавцями послуг електропостачання та газопостачання спірного будинку на втручання в мережі електропостачання, газопостачання, опалення будинку, суду першої інстанції позивачкою надано не було.

В засіданні апеляційного суду представникам позивачки були розяснені положення законодавства щодо необхідності узгодження будівельних робіт з відповідними службами та запропоновано у розумні строки (з 26 квітня до 23 серпня 2018 року) надати суду відповідні документи на переобладнання та перепланування будинку, погодження з виконавцями послуг електропостачання та газопостачання спірного будинку на втручання в мережі електропостачання, газопостачання, опалення будинку тощо.

На виконання вимог апеляційного суду позивачка надала договір №26/18 від 10 лютого 2018 року, укладений з ЧП «Анкар-групп», за яким останнє зобовязалося надати ОСОБА_3 інженерні послуги: отримати геодезичні зйомки; здійснити аналіз ситуації по інженерному забезпеченню обєкта; виконати розрахунок водовикористання, електроенергії витрат природного газу; узгодити розрахунки в структурних підрозділах КП «Водоканал», ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ПАТ «Запоріжгаз», підготувати пакет документів в КП «Водоканал», ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ПАТ «Запоріжгаз» з листами та отримати технічні умови на реконструкцію, здійснити розробку проектної документації, узгодження документації тощо. (том2: а.с.99-107).

На час розгляду справи судом апеляційної інстанції вказаний договір не виконано, технічні умови на переобладнання та перепланування житлового будинку не узгоджені і не затверджені у встановленому законом порядку.

Від надання будь-яких інших доказів, відповідних документів на переобладнання та перепланування житлового будинку представники позивачки відмовилися.

Зважаючи на те, що без дотримання вищевказаних положень цивільного законодавства щодо отримання співвласником погоджувальних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку, яке повязано із втручанням у несучі конструкції та інженерні системи загального користування, вирішити питання про поділ будинку в натурі неможливо, позивачка відмовилася у суді апеляційної інстанції від надання таких документів, а тому оскаржуване рішення не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, є передчасним, усунути вказані недоліки у суді апеляційної інстанції виявилося за неможливе, а тому рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову і відшкодуванню відповідачеві понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. .367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2018 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки нерухомого майна в натурі залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10 355 грн.(десяти тисяч триста пятдесят пять гривень) компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Повний текс судового рішення складено 25 серпня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: