Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/24/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.05.2018 року Апеляційний суд Кіровоградсьої області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - Кіселика С.А. (суддя доповідач),

Суддів : Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря судового засідання Постоєнко А.І., Савченко Н.В.

позивача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»;

відповідача - ОСОБА_2;

третя особа - ОСОБА_3,

представник третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 15 листопада 2016 року, у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07 жовтня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав і обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № МLК00/184/2008.

18 березня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МLК00/184/2008 від 07.10.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3

Відповідно до договору комісії від 18 березня 2011 року, між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого Клієнт (ПАТ «ОТП Банк») відступає ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно. За цим договором до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права «Іпотекодержателя» за Іпотечним договором.

Відповідно до п.п.2,3 частини №1, п.1.4 та п.1.5 частини № 2 з відповідними підпунктами Кредитного договору, ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 28500,00 доларів США на споживчі цілі та зобовязався сплачувати плату за користування кредитом, але у будь якому разі повернути суму кредиту у строк до 04 жовтня 2018 року.

Банком повністю виконані взяті на себе за кредитним договором зобовязання, а саме, надано кошти відповідачу. ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором не виконував.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 кредитних зобовязань Ленінський районний суд міста Кіровограда рішенням від 28 січня 2013 року, стягнув з нього на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 7368189 грн. заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на невиконання

ОСОБА_3 рішення суду, внаслідок чого, станом на 24.10.2014 року, у нього, перед позивачем, існує заборгованість за кредитним договором у сумі 27069,52 доларів США та 78524,90 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 27069,52 доларів США та заборгованості по штрафним санкціям (пені) 78524,90 грн., позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 15 листопада 2016 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-K00/184/2008 від 07.10.2008 року звернено стягнення на Предмет іпотеки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», а саме: житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями № 18, по вул.Світлогорській в м.Кіровоград та земельну ділянку загальною площею 595,0 кв. м., кадастровий номер :24:158:0014 по вул.Світлогорскій,18 у м.Кіровограді, який належать ОСОБА_2 - Іпотекодавцю, на праві приватної власності, а кошти отримані від реалізації Предмета іпотеки вирішено направити для погашення заборгованості третьої особи, за Кредитним договором № ML-K00/184/2008, від 07.10.2008 року, в розмірі 26 126, 46 доларів США, що за курсом НБУ, за станом на 07.06.2016 року - 24,985658, еквівалентно 652786,79 грн. та пені за період з 24.10.2013 року по 02.08.2014 року, в сумі 60668, 55 грн., визначивши спосіб реалізації Предмета іпотеки з прилюдних торгів, за початковою ціною не нижче вартості Предмета іпотеки, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки майна, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки суд першої інстанції не дотримався і допустився істотних порушень норм процесуального права, і не правильно застосував норми матеріального права, зокрема не застосував позовну давність.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа судом переглядається в межах визначених ст. 367 ЦПК України.

Ухвалами колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.02.2017 року та 23.03.2017 року призначено судову будівельно технічну (оціночно будівельну) експертизу та провадження по справі зупинялось.

Після відновлення провадження, ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.08.2017 року, апеляційне провадження у справі зупинялось до вирішення справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим.

Згідно ч. 3 статті 254 ЦПК України, після поновлення, провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено.

У даній справі провадження було зупинено на стадії розгляду справи по суті. В ході розгляду справи судом, до зупинення провадження, були заслухані пояснення по суті заявленого позову та доводів апеляційної скарги, як позивача так і особи яка подала апеляційну скаргу.

Враховуючи наведене та керуючись положенням ч. 2 статті 372 ЦПК України відповідно якої неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час, та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи, що визначений ч. 1 ст. 371 ЦПК України строк розгляду апеляційної скарги закінчується, колегія суддів дійшла висновку щодо закінчення розгляду справи по суті за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, позивача, третю особу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідно колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції установив, що 07 жовтня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав і обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № МLК00/184/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 28500,00 доларів США на споживчі цілі та зобовязався сплачувати плату за користування кредитом, але у будь якому разі повернути суму кредиту у строк до 04 жовтня 2018 року. Банком повністю виконані взяті на себе за кредитним договором зобовязання, а саме, надано кредитні кошти відповідачу.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, того самого дня, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки (майнової поруки), за умовами якого останній передав в іпотеку будинок № 18 по вул. Світлогорська в м. Кіровограді (Кропивницький), що належить йому на праві власності.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до умов якого (пункт 3.1 статті 3) ПАТ «ОТП Банк» продало (відступило) ТОВ «ОТП Факторинг України» права на кредитний портфель, який включає кредитні договори, у тому числі кредитний договір, укладений з ОСОБА_3, поручителем якого є ОСОБА_2, а ТОВ «ОТП Факторинг України» прийняло такий кредитний портфель та зобов'язалось сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду (т.1, а.с. 17-20).

Того ж дня, між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, що забезпечені іпотекою/заставою, за яким до фактора перейшли усі права клієнта, як сторони, що іменується іпотекодержатель/заставодержатель, у зобовязаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення, включно з правом звернути стягнення на заставлене майно (т.1, а.с. 21-22).

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда 22 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, солідарно, на користь АТ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором, а саме 28672, 99 доларів США тіло кредиту, 1190,57 доларів США проценти, 7744,76 грн. пені, а також суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

У справі, яка є предметом перегляду, cуд першої інстанції задовольнив позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» при цьому суд не вбачав підстав для застосування для спірних відносин строку позовної давності, оскільки, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду і вважає, що позивач предявив позов поза межами позовної давності виходячи з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_3 у своїх запереченнях на позов просив про застосування позовної давності (т.1, а.с. 190 - 191).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути повязаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим

майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця,

згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання

боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення

своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими

кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом ( ст.1 Закону України « Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У пункті 2.1 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобовязань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту - 4 жовтня 2018 року.

Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 1.9).

При цьому сторони передбачили, що зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 1.9.1).

Згідно матеріалів справи, вимога банку про дострокове повернення кредиту направлена ОСОБА_3 9 листопада 2009 року. У цій вимозі ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на пункт 1.9 кредитного договору, вимагало достроково, через 30 днів з моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобовязання в повному обсязі.

Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобовязання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у звязку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

У справі, яка є предметом перегляду, позивач міг предявити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

З наведених підстав ухвалене у справі судове рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.

Зазначена правова позиція колегії суддів повністю відповідає правовій позиції яку висловив Верховний Суд України у своїй постанові №63116цс16.

З огляду на викладене, ухвалене у справі судове рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення яким в позові відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності..

Керуючись ст.367, ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 15 листопада 2016 року скасувати.

Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в позові до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Судові витрати покласти на сторони по фактично понесеним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення тільки на підставі встановленій статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 травня 2018 року.

Головуючий суддя: С.А.Кіселик

Судді: А.М. Головань

ОСОБА_6