КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4440/17
Провадження № 2/488/757/18 р.
19.03.2018 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Кулаві А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
30.11.2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому ОСОБА_2 на підставі договору дарування належить квартира № АДРЕСА_1.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказана квартира 06.07.1993 року зареєстрована в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний № 5136.
В належному позивачу житловому приміщенні зареєстровані, але, понад один рік не проживають колишня невістка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідач з дитиною, понад один рік не проживають у спірному житловому приміщенні, а саме з 2016 року. Відповідач не сплачує комунальні послуги, не підтримує приміщення у належному стані, перешкод для проживання відповідача та дитини, позивач не створює, остання за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Особистих речей відповідача та дитини в житловому приміщенні не має.
Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача та дитину такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.
Позивач, в судове засідання не з"явився, проте надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітньої дитини, повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання не з"явилася, про причини неявки до суду не повідомила, заперечень проти задоволення позову не надала.
Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради в судове засідання не з"явилася, проте надала до суду заяву про слухання справи без участі її представника та винести рішення з урахуванням законних інтересів малолітнього.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази додані до неї, взявши до уваги заяву позивача, прийшов до наступного.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування належить квартира № АДРЕСА_1.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказана квартира 06.07.1993 року зареєстрована в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний № 5136.
В належному позивачу житловому приміщенні зареєстровані, але, понад один рік не проживають колишня невістка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
У квітні 2016 року відповідачка та син позивача ОСОБА_5 - припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, і у зв'язку з цим, 16.06.2016 року між ними шлюб було розірвано.
Відразу після розірвання шлюбу, син позивача ОСОБА_5, зібрався та поїхав за кордон та залишився там працювати та тимчасово проживати.
Відповідачка, після розірвання шлюбу, разом з дитиною з'їхала з квартири позивача до другого найманого житла і залишилась там проживати. Крім цього, відповідачка до серпня 2016 року вивезла всі особисті речі з квартири позивача.
Як стало відомо з відповіді на адвокатський запит наданого з Корабельного районного ВДРАЦС ГТУЮ Миколаївської області, відповідачка має другу сім'ю, зареєструвала шлюб 17.07.2017 року з громадянином на прізвище Гуля.
Судом встановлено, що з серпня 2016 року та по наступний час: речей які б належали відповідачці та її дитині в квартирі не має; позивач у ведені домашнього господарства участі не приймала; витрат по ремонту квартири не здійснювала; претензій до позивача не пред'являла; намагань скористуватися своїм правом користувача житлом вона не реалізовувала, перешкод їй в цьому ніхто не створював; до органу місцевого самоврядування чи до правоохоронних органів за захистом свого права користувача, відповідач не зверталася.
Позивач вимоги про зняття з реєстрації в добровільному порядку не виконує, проте квартирою разом з дитиною не користуються та не мешкають в неї. Згідно довідки КП ДЄЗ "Корабел" від 28.10.2017 року № 3056, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в спірній квартирі зареєстрована з 09.07.2009 року, а її неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в спірній квартирі зареєстрований з 16.02.2012 року.
Також, посадовою особою КП ДЄЗ "Корабел", був посвідчений Акт про не проживання громадянки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1, з 2016 року. Про що підписалися сусіди мешканці квартир АДРЕСА_5: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6
Враховуючи вищенаведене, відповідачка більше не є членом сім'ї позивача, але безпідставно продовжує користуватися правами наймача належного позивачу квартири.
Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод в здійснені прав власника, навіть якщо це і не пов'язано з ідчужеиням майна.
На неодноразові вимоги позивача до відповідача знятися з реєстрації в добровільному порядку вона ніяк не реагує.
На сьогоднішній день позивач, керуючись своїм правом визначеного ст. 319 ЦК України, - вирішив розпорядитися своєю власністю і продати належний йому квартиру, але не може цього зробити, так як в ньому зареєстровані відповідач та його дитина, а значить у нотаріуса не має законної можливості засвідчити договір купівлі-продажу.
Згідно ст. 4 ЗУ «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається своєю власністю, але через наявність прописки відповідача та його дитини у квартирі позивача не має можливості здійснити розпорядження своєю власністю, а саме продати або подарувати її і такі дії відповідача порушують право позивача як власника яке визначене ст. 41 Конституцією України, і в зв'язку з цим позивач вимушене звернутися до суду, за захистом свого порушеного права.
У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, а також мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Також роз'ясненням ВС України в Постанові Пленуму ВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. № 9. п. 15, що наявність прописки не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка проживала або вселилась як член сім'ї власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутніми мешканцями, у будь якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цих осіб щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Згідно зі ст.. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності.
Обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частин 3 та 4 ст. 29 ЦК У країни.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років - є місцем проживання її батьків (усиновлювачів), або одного з них, з ким вона проживає.
Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому не можливо встановити його характер (поважний або неповажний) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.
Неповнолітня дитина - не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права їх батьків.
Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання його таким, що втратило права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.
Таким чином, не проживаючи у квартирі понад встановлений законом строк, а також не бажання відповідача на прохання позивача, добровільно знятися з реєстрації - створюють позивачу перешкоди у здійсненні його права розпорядження майном як власника квартири і у в зв'язку з цим, захистити своє право в позасудовому порядку для позивача не є можливим.
Вищезгадані аргументи в їх сукупності безперечно свідчать про те, що відповідачка та її дитина не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 тривалий час, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - вони можуть бути в судовому порядку визнані особами, які втратили право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 280-289,354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя: Я. А. Чернявська