Справа №:755/6151/17
Провадження №: 2/755/1808/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Хитрової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення безпідставно отриманих коштів та стягнення пені,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення безпідставно отриманих коштів та стягнення пені. Свої вимоги мотивував тим, що 18 листопада 2016 року відповідачем відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (Золота картка для виплат) для зарахування заробітної плати. В період з 18 листопада 2016 року по 06 квітня 2017 року відповідач з цього карткового рахунку безпідставно автоматично списав кошти на загальну суму 19 632,20 грн. для погашення простроченої заборгованості по картці НОМЕР_2, хоча будь-які рішення суду про стягнення заборгованості відсутні. Просив стягнути безпідставно набуті кошти в розмірі 19 632,20 грн., пеню у сумі 135 480,24 грн. шляхом зарахування на картковий рахунок № № НОМЕР_1.

Позивач в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги. Дала пояснення аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що у 2013 році Умови та Правила надання банківського обслуговування не підписував, згоду на списання коштів з його рахунку не надавав.

Представник відповідача Хитрова Л.В. позов не визнала. Підтримала письмові заперечення, в яких,зокрема, зазначено, що ст. 26.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Відповідно до п.п.6.1-6.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті,затвердженою постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22, якщо кредитором за договором є банк,що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Згідно до умов договору банківського обслуговування від 20.02.2013 (1.1.3.1.6, 1.1.3.2.11 Умов та Правила надання банківських послуг) банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої заборгованості, яка виникла у клієнта через невиконання зобов»язання перед Банком. Тому банком не було порушено визначених договорами умов здійснення договірного списання, не може бути застосована відповідальність передбачена ст.32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»(а.с.121-124).

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

18 листопада 2016 року відповідачем відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (Золота картка для виплат) для зарахування заробітної плати позивачу (а.с.10).

Згідно виписки за період з 01 січня 1999 року по 10 вересня 2017 року з карткового рахунку НОМЕР_1 позивача здійснено операції щодо автоматичного погашення простроченої заборгованості, списання процентів за користування кредитним лімітом, відсотків за прострочений кредит(а.с. 87-88, 89-103)

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач з карткового рахунку безпідставно автоматично списав кошти на загальну суму 19 632,20 грн. для погашення простроченої заборгованості по картці НОМЕР_2.

Представника відповідача Хитрової Л.В. заперечувала проти позову.

В обґрунтування заперечень проти позову представником відповідача зазначено, що позивачем підписаний кредитний договір б/н від 20 лютого 2013 року, за яким надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_3 дата відкриття - 20 лютого 2013 року, строк дії до вересня 2016 року, № НОМЕР_4 дата відкриття - 04 квітня 2017 року, строк дії до липня 2020 року, (а.с.79, 80-85), та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_3, відкритої на підставі договору б/н від 20 лютого 2013 року, відповідно до якого 20 лютого 2013 року старт карткового рахунку, 20 лютого 2013 року - кредитний ліміт 0,00 грн., 26 жовтня 2013 року - збільшено кредитний ліміт до 500,00 грн., 26 травня 2014 року знижено кредитний ліміт до 440,00 грн., 26 квітня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 5 000,00 грн., а потім зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с.86).

Сторони погодили, що 20 лютого 2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір банківського обслуговування, 18 листопада 2016 року відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 у Публічному акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (а.с.38,39) та позивач приєднався до Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.40-78).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст.11 ЦК України).

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ст. 1066 ЦК України).

Зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ст. 1071 ЦК України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст. 1213 ЦК України).

Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (п. 26.1 ст.26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

У разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов'язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором (п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно п.п. 6.1-6.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Судом встановлено, що відповідно п. 1.1.3.1.3 Умов та Правила надання банківських послуг Клієнт доручає Банку списувати з Картрахунків суми грошових коштів у розмірі здійснених Клієнтом або його уповноваженим особам операції, у відповідності з правилами Міжнародних платіжних систем, а також вартість послуг, визначену Тарифами банку при настанні строків платежу.

Згідно п. 1.1.3.1.6 зазначених умов клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим договором, при настанні термінів платежів, а також списання коштів з Картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах Клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах Платіжного ліміту Картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України / іноземній валюті з будь-якого рахунку Клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті / національній валюті України За договором, і покупку / продаж іноземної валюти наМіжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку Клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером.

Пунктом 1.1.3.2.11 зазначених Умов та Правила визначено, що Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта та третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, як виникла у клієнта (у тому числі який є працівником Банку, який заподіяв йому шкоду) через невиконання зобов'язання перед Банком.

Крім того, відповідно до п. 2.1.1.3.5 Умов та Правила надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором. При настанні термінів платежів, списання грошових коштів з рахунків Клієнта, у разі настання термінів платежів по інших договорах Клієнта в розмірах, визначених цим договорами, а також списання грошових коштів Клієнта, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за зобов'язаннями третіх осіб, де Клієнт є заставодавцем, якщо грошові кошти Клієнта, майнові права на які знаходилися в заставі за зобов'язаннями третіх осіб, були зараховані на рахунок Клієнта (договірне списання).

Представник відповідача звернулася до суду із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с. 121-214).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків,коли позов не доведено,що є самостійною підставою для нього.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивачем не доведено безпідставність автоматичного списання відповідачем грошових коштів для погашення простроченої заборгованості, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення безпідставно отриманих коштів та стягнення пені слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 256, 266, 267, 509, 526, 549, 625, 1066, 1071, 1212, 1213 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення безпідставно отриманих коштів та стягнення пені відмовити.

Повний текст рішення складено 25 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна