Провадження № 2-з/761/462/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

17 серпня 2018 року суддя Шевченківський районний суд м. Києва Осаулов А.А., розглянувши в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт Будсервіс» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт Будсервіс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення збитків, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла вказана цивільна справа, яка після проведення автоматичного розподілу була передана в провадженні судді Осаулова А.А.

Ухвалою суду від 17.08.2018 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в загальному позовному провадженні за участю сторін.

Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, де позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачам нерухоме майно згідно переліку. Заяву про забезпечення позову вмотивовано тим, що позивач є генпідрядником житлових будинків по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, але з липня 2018 року позивач змушений припинити проведення вказаних будівельних робіт у зв»язку з блокуванням роботи техніки на вказаних об»єктах будівництва. Відтак, з липня 2018 року позивач несе постійні збитки у зв»язку з простоюванням переданої в оренду техніки та недопуску працівників до робочих місць на будівництві. Таким чином, діями відповідачів було заподіяно значну шкоду позивачу. Позивач має реальне побоювання, що відповідачі будуть ухилятись від виконання рішення в разі задоволення позову, а відповідачі можуть вчинити перереєстрацію вказаного майна, а тому є необхідність накладення на нього арешту у межах розгляду цієї справи, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, слід зазначити наступне.

Так, частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У відповідності з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із ч.3 цієї статті забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За змістом позовної заяви вбачається про стягнення збитків на користь позивача з відповідачів.

Розглядаючи вказані вимоги в межах поданої заяви про забезпечення позову у відповідності до вимог ст.ст..11, 152, 153 ЦПК України суддя вважає за необхідне зазначити, забезпечення позову у визначений позивачем спосіб неможливе без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення або єфективний захист.

На думку судді, шляхом задоволення цієї заяви про забезпечення позову позивач фактично просить ухвалити рішення по суті позовних вимог до розгляду справи, що не є співмірними із заявленими вимогами до відповідачів, а також може порушити право власності інших осіб на нього, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вищезазначеної заяви про вжиття заходів забезпечення поданого цивільного позову в повному обсязі.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, , суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт Будсервіс» від 14.08.2018 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт Будсервіс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення збитків, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту вказаного судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 17.08.2018 року.