Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1842/18
Провадження № 2-о/273/74/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Новицького Є. А. секретаря судових засідань Макарчук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Баранівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті-,

В С Т А Н О В И В:

21.11.2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про встановлення факту смерті.

Вказані вимоги обгрунтовував тим, що він є сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку у зв'язку з пневмонією.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, адже факт смерті відбувся на тимчасовоокупованій території.

Встановлення факту необхідне заявнику для отримання пенсії при втраті годувальника.

В судове засідання заявник не зявився, його представник подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі заявника.

Баранівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану свого представника в судове засідання не направив, при цьому до суду надійшла заява про те, що заінтересована особа не заперечує проти встановлення даного факту смерті, розгляд справи просили здійснювати без їхнього представника.

Відповідно до норми ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ст. 315 ЦПК України, суд вправі встановити факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.01.2018 ОСОБА_3 помер у м. Донецьку Донецької Народної Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

ОСОБА_2 згідно свідоцтва про народження являється сином ОСОБА_3 (а.с. 4).

Згідно повідомлення Баранівського районного відділу ДРАЦС, проведення реєстрації факту смерті ОСОБА_3, не проводилася у зв'язку з тим що свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 6 ).

Частиною 4 ст.49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою.

Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до п 2 ч. 1 ст. 17 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

П.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

П.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п.п. 13, 18 цієї ж Постанови, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення, адже надасть можливість отримати пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України ( ч. 4 ст.317 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_3 в певний час та в певному місці підтверджений.

На підставі викладеного, керуючись п.8 ст.315, ст. 317 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в м. Донецьку Донецької області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Є.А. Новицький