Провадження №2/193/251/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 грудня 2018 року сел.Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Шумської О.В.
при секретарі Мельниковій Т.О.
розглянувши у судовому засіданні в сел.Софіївка цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1, який діє в інтрересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Софіївська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.
В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 27 жовтня 2000 року помер батько позивача ОСОБА_4. На час смерті батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. проживав разом з ним, своєю матір"ю ОСОБА_5 та братом ОСОБА_3, у будинку № 26 по вул. Радянській (Щасливій) в с. Авдотівка Софіївського району Дніпропетровської області, що підтверджується відповідною довідкою.
Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку(пай) площею 5,72 га, посвідченого сертифікатом виданим Софіївською районною державною адміністрацією на ім"я ОСОБА_4.
Згідно ст.549 ЦК Української РСР позивач являється спадкоємцем першої черги за законом майна померлого батька. Крім позивача, спадкоємцем першої черги є брат позивача ОСОБА_3. Після смерті батька, позивач ще деякий час проживав у будинку, але потім його було заарештовано та засуджено і з 2009 троку позивач знаходиться у місцях позбавлення волі. В зв"язку з тим, що позивач знаходиться у місцях позбавлення волі йому було складно реалізувати своє право на спадщину померлого батька .Про те, що брат позивача отримав спадщину після померлого батька позивачу відомо не було, а дізнався про це від своєї матері вже після суду де його визнали винним у скоєнні кримінального злочину і етапували до місць позбавлення волі.
Пізніше позивачу стало відомо, що його брат ОСОБА_3 його та нотаріуса обманув, не вказавши у заяві про прийняття спадщини позивача як спадкоємця, але через незадовільний стан здоров*я та відсутність грошових коштів, а також по причині арешту, а потім і позбавлення його волі позивач не міг захистити свої права на спадщину.
12 травня 2017 року мати позивача ОСОБА_5, за дорученням позивача, звернулася до державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори із заявою про визнання за позивачем, ОСОБА_6 права на 1/2 частину спадкового майна померлого батька, але в видачі свідоцтва нотаріус відмовила.
Згідно вищевикладеного, державний нотаріус не мала інформації про наявність спадкоємця першої черги, тобто інший спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 приховав цю інформацію,чим порушив законне право спадкоємця першої черги за законом, тобто, право позивача.
Відповідач по справі, брат позивача ОСОБА_3, скористався тим, що позивач на час відкриття спадщини був малолітнім, надавши нотаріусу неправдиві дані про відсутність інших спадкоємців, крім нього, майна померлого батька і таким чином позбавив позивача законного права на отримання 1/2 частини майна після смерті батька.
Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою. в.о. Софіївської державної нотаріальної контори, на спадкове майно ОСОБА_4, який помер 27 жовтня 2000 року; Визнати ОСОБА_6 особою, що успадкувала 1/2 частку спадкового майна, у спадкуванні за законом майна померлого 27 жовтня 2000 року ОСОБА_4; Провести перерахунок часток у спадщині та визнати право власності на земельну ділянку, отриману в якості спадкового майна померлого 27 жовтня 2000 року ОСОБА_4, в наступних частках -1/2 частку за ОСОБА_3 та 1/2 частку за ОСОБА_2; Зобов*язати державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори видати нові свідоцтва про право на спадщину за законом, майна померлого 27 жовтня 2000 року ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зазначених вище частках спадкового майна.
Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить задовільнити.
Відповідач в сдове засідання не з"явився, про причини неявки суд не увідомив, згідно поштових повідомлень, відповідач належним чином увідомлений про дату та час розгляду справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.
У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
За змістом ст. 1300 ЦК України нотаріус може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. В цьому випадку, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину .
Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
З розяснень, викладених у п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" слідує, що відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Судом встановлено, що 27 жовтня 2000 року помер ОСОБА_4, який є батьком позивача, згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 374540 виданого відділом РАЦС Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.114а).
Відповідно до довідки, виданої виконкомом Новоюлівської сільської ради №227 від 16.05.2017 року, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 27.10.2000 року на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,
Дніпропетровської області. За вказаною адресою померлий проживав та був зареєстрований разом з: сином ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, сином ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4, співмешканкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5(а.с.7).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку(пай) площею 5,72 га, посвідченого сертифікатом виданим Софіївською районною державною адміністрацією на ім"я ОСОБА_4, що підтверджується копією сертифікату серії ДП №0286906 виданого 15 березня 2001 року(а.с.118).
12 травня 2017 року мати позивача ОСОБА_5, за дорученням позивача, звернулася до державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори із заявою про визнання за ОСОБА_2 права на 1/2 частину спадкового майна померлого батька, але в видачі свідоцтва нотаріус відмовила з наступних підстав: «Порядок спадкуваня майна померлого 27.10.2000 року ОСОБА_4, визначається положенням Розділу VІІ Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963р.), п.5 Перехідних положень Цивільного Кодексу України, а саме Правила книги шостої Цивільного кодексу України у цьому випадку не застосовуються.У встановлений порядок чинним на той час законодавством України, а саме підтвердженням дій, які свідчать про прийняття ним спадщини, до Софіївської державної нотаріальної контори звернувся інший спадкоємець за законом та одержав свідоцтво про право на спадщину за законом на заявлене спадкове майно. Згідно ст.ст.548, 549 ҐЦК УРСР, ОСОБА_2 або його законний представник повинен був своєчасно звернутися до Софіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом або підтвердити дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини. У спадковій справі на майно померлого ОСОБА_4 відсутні як заява про прийняття спадщини, яка повинна була бути поданою законним представником ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_8, так і взагалі інформація про його існування(а.с.9).
Судом досліджено копію спадкової справи, що надана державним нотаріусом, яку суд приймає як належний, допустимий доказ(а.с.111-133). Матеріалами спадкової справи встановлено, що спірне свідоцтво про право на спадщину було видано на підставі заяви відповідача, який не повідомив нотаріусу про те, що спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 крім нього є його рідний брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6. ОСОБА_2 є рідним сином померлого ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства серії І-КИ №313448(а.с.130).
Згідно вищевикладеного, державний нотаріус не мала інформації про наявність спадкоємця першої черги, тобто інший спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 приховав цю інформацію, чим порушив законне право спадкоємця першої черги за законом, тобто, право позивача.
Таким чином, підставою для оспорювання свідоцтва про право на спадщину є порушення прав інших осіб у зв'язку з видачею такого свідоцтва.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а згідно ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 1ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Якщо свідоцтво про право на спадщину було видано іншим особам( іншим спадкоємцям), то судовий захист їх прав може здійснюватися шляхом визнання таких свідоцтв про право на спадщину частково( або повністю) недійсними та визнання за ними права на відповідну частину спадкового майна. Аналогічні правові позиції викладені в Постанові ВСУ від 06.06.2012 року.
Відповідно дост. 16 ЦК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про обгрунтованість позовних вимог позивача, в зв"язку з чим, позов підлягає задоволенню.
На підставі ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 21, 203, 215, 216, 236, 321, 393, 1216-1218, 1225, 1296, 1300, 1301 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1, який діє в інтрересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Софіївська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою. в.о. Софіївської державної нотаріальної контори, на спадкове майно ОСОБА_4, який помер 27 жовтня 2000 року.
Визнати ОСОБА_6 особою, що успадкувала 1/2 частку спадкового майна, у спадкуванні за законом майна померлого 27 жовтня 2000 року ОСОБА_4.
Провести перерахунок часток у спадщині та визнати право власності на земельну ділянку, отриману в якості спадкового майна померлого 27 жовтня 2000 року ОСОБА_4, в наступних частках -1/2 частку за ОСОБА_3 та 1/2 частку за ОСОБА_2.
Зобов"язати державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори видати нові свідоцтва про право на спадщину за законом, майна померлого 27 жовтня 2000 року ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зазначених вище частках спадкового майна.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.В.Шумська