АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3754/2018 Головуючий у 1-й інстанції - Батрин О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В. , Соколової В.В.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» , третя особа : ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року позивач пред'явив позов до відповідача та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь 291 105 грн. 69 коп., що складається з 286 132 грн. 49 коп. матеріального збитку за пошкоджений автомобіль, визначеного висновком експертизи, 1 000 грн. за складання звіту з визначення матеріального збитку, 293 грн. 20 коп. - коштів, потрачених на медичну допомогу, 380 грн. коштів, потрачених на послуги евакуатора, 3 000 грн. сплачених за проведення експертизи,а всього просив стягнути 289 805 грн. майнової шкоди та судові витрати у розмірі 8 486 грн. 64 коп..

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 грудня 2013 року у м. Києві по вул. Комарова, навпроти будинку № 44 сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: автомобіль БМВ 318, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 наїхав на люк відчиненого оглядового колодязя, після чого вказаний люк вилетів з-під коліс автомобіля та потрапив в автомобіль, що рухався позаду, «Сітроен С-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1.

За порушення Правил дорожнього руху України постановами Солом'янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року та Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2014 року ОСОБА_2, який працював начальником РЕВМ-11 ДВГ ПрАТ «АК «Київводоканал» та котрий був відповідальний за утримання інженерних мереж - оглядових колодязів (люків) на дорозі, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року позов було задоволено частково. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 262 437 грн. 69 коп. у відшкодування майнової шкоди та 7 688 грн. 22 коп. судових витрат.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник відповідача зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення з урахуванням суми матеріального збитку зазначеного у виковку КНДІСЕ № 150/17-54 від 30.06.2017 р., суд першої інстанції не звернув уваги і не надав належної оцінки доводам відповідача того, що висновок КНДІСЕ, складений з порушенням вимог норм спеціального законодавства про призначення та проведення експертиз, встановлених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 та Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

Вказує, що автомобіль позивача за його ствердженнями не ремонтувався,а відтак була можливість під час проведення експертизи здійснити технічних огляд транспортного засобу, однак експертом КНДІСЕ такий огляд не проводився.

У матеріалах справи міститься звіт про визначення вартості матеріального збитку від 03.04.2014 № 8141 ТОВ «Експертно-асистуюча компанія, який був також складений з порушенням норм чинного законодавства, а саме відсутні дані, обов'язкова наявність яких визначена пунктом 4. 4 Методики.

На думку відповідача, судом першої інстанції було проігноровано положення ст. 1192 ЦК України, правову позицію ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012 «Про узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» та Верховного Суду , відображену у постанові від 22.03.2017 року, що призвело до прийняття незаконного рішення про задоволення вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує про безпідставність її доводів. Зазначає, що представник відповідача, підписавши протокол огляду пошкодженого автомобіля при проведенні визначення вартості матеріального збитку в квітні 2014 року, будь-яких зауважень та незгоди з діями оцінювача не вказав, що свідчить про згоду з таким переліком пошкоджень автомобіля позивача отриманих внаслідок ДТП від 31.12.2013 року. Не погоджуючись з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 150/17-54 від 30.06.2017 року, відповідач не заявляв клопотання про проведення повторної експертизи,подавши заяву лише про виклик експертів в судове засідання,які підтвердили свій висновок. В ухвалі про призначення експертизи,судом першої інстанції зазначено про проведення експертизи по матеріалам справи, в зв'язку з чим є безпідставним довід апеляційної скарги про порушення експертами Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів,оскільки ними не був оглянутий автомобіль позивача. Крім того за участю представника відповідача в судовому засіданні досліджувалися кольорові фотокартки пошкодженого автомобіля позивача, в яких не було виявлено відмінності пошкоджень від тих, що зазначені в протоколі огляду автомобіля.

Довідкою Управління патрульної поліції від 30.11.2016 року спростовується довід апеляційної скарги про те, що автомобіль позивача потрапляв в ДТП не лише 31.12.2013 року, а і пізніше. При цьому позивач визнав, що дорожньо-транспортна пригода, за участю його автомобіля сталася в 2009 році, внаслідок якої виникла тріщина вітрового скла і вказана обставина була врахована судом при вирішенні спору.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи , обговоривши її доводи, обставини справи, Апеляційний суд міста Києва, який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у складі колегії суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 грудня 2013 року у м. Києві по вул. Комарова, навпроти будинку № 44 сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме автомобіль БМВ318, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3наїхав на люк відчиненого оглядового колодязя, після чого вказаний люк вилетів з-під коліс автомобіля та потрапив в автомобіль, що рухався позаду «Сітроен С-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1, внаслідок цього автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень таких як: решітка радіатора, переднє крило, правий поріг, скло дверей багажника (а.с. 39-40, 86).

Постановами Солом'янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року та Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2014 року ОСОБА_2, який працював начальником РЕВМ-11 ДВГ ПрАТ «АК «Київводоканал» та котрий був відповідальний за утримання інженерних мереж - оглядових колодязів (люків) на дорозі, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП. (а.с. 9-13).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи матеріального збитку № 150/17-54 від 30.06.2017 року розмір ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля позивача станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди 31 грудня 2013 року становить 129 427 грн. 61 коп.; розмір ремонтно- відновлювальних робіт автомобіля позивача станом на 30.06.2017 рокускладає 358 181 грн. 18 коп.; вартість матеріального збитку станом на 30.06.2017 року складає 286 132 грн. 49 коп. (а.с. 92-112).

Враховуючи, що автомобіль позивача був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини третьої особи ОСОБА_2, який на час її настання перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «АК «Київводоканал» та під час виконання ним трудових обов'язків,керуючись ст..1173 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку,що майнова шкода, завдана позивачу пошкодженням автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31 грудня 2013 року, підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги та визнавши розмір майнової шкоди, яку повинен відшкодувати відповідач,а саме : 262 437 грн.69 коп.,суд виходив з висновку судової автотоварознавчої експертизи матеріального збитку № 150/17-54 від 30 .06.2017 року,яким визначено розмір матеріального збитку,спричиненого позивачу в наслідок пошкодження його автомобіля за вказаних вище обставин,що станом на 30.06.2017 року складає 286 132 грн. 49 коп.,при цьому суд відрахував вартість вітрового скла та вартість робіт по його встановленню на загальну суму 25 368 грн.,оскільки пошкодження вказаної деталі немає відношення до дорожньо-транспортної пригоди від 31 грудня 2013 року,з чим погодилися сторони, та стягнувши з відповідача також вартість витрат на медичні послуги у розмірі 293 грн.20 коп.,витрати на складання звіту про визначення вартості матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 1000 грн., вартість послуг евакуатора у розмірі 380 грн. та судові витрати у розмірі 7 688 грн.22 коп.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами і доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Не погоджуючись з висновком судової автотоварознавчої експертизи №150/17-54 від 30.06.2017 року,який був підтверджений експертами,що проводили експертизу,в судовому засіданні 23.11.2017 року, та зазначаючи,що експертиза була проведена з порушенням вимог правових актів,які регулюють проведення такого виду експертиз,відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування вказаного висновку як суду першої інстанції та і суду апеляційної інстанції, в зв'язку з чим аргумент апеляційної скарги з цього приводу,колегія суддів відхиляє.

Посилання відповідача на відсутність у експертів відповідних документів,що підтверджують їх правосуб'єктність спростовуються даними зазначеними у висновку судової автотоварознавчої експертизи № 150/17-54 від 30.06.2017 року з посиланням на кваліфікаційні свідоцтва,термін дії яких на час проведення експертизи не сплив.

Та обставина, що диск зі світлинами пошкодженого автомобіля був наданий потерпілим безпосередньо до експертної установи не спотворює висновків експертів,оскільки відповідач виконував клопотання експертів з цього питання,яке судом першої інстанції було йому направлено для виконання.

До того ж відповідач не надав та не вказав на такі докази,які б свідчили про те,що вказані світлини не стосуються автомобіля позивача.

Суд апеляційної інстанції звертає також увагу на те, що позивач ще 18.04.2014 року звертався до відповідача з заявою про врегулювання даного спору в позасудовому порядку, надавши звіт про визначення вартості матеріального збитку від 03.04.2014 року, яка складала 146 931,14 грн., проте відповідач будь-яких заперечень з цього питання не висловив і не запропонував свій варіант вирішення даного спору. Лише отримавши позов, відповідач став заперечувати проти цього звіту, що стало підставою для призначення судової автотоварознавчої експертизи за клопотанням позивача , висновки якої відповідач безпідставно не визнає,що розцінюється судом апеляційної інстанції як намагання уникнути цивільно - правової відповідальності.

Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України, в редакції 2017 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв'язку з зазначеним колегія суддів вважає такою,що не ґрунтується на вимогах вказаного Закону, позицію відповідача стосовно покладення цим Законом зобов'язання доказування своїх вимог лише на позивача.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384,389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - Судді -