Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1024/17 Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

секретаря Кучерявого О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №285/1024/17 за позовом ОСОБА_1 до філії «Новоград-Волинський райавтодор» дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія автомобільні дороги України», дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія автомобільні дороги України» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Савицької Л.Й. в м. Новоград-Волинський,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який 13.12.2017 уточнив та просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення його з посади сторожа у філії «Новоград-Волинський райавтодор» (далі - Райавтодор), поновити на займаній посаді, зробивши відповідні записи у трудовій книжці, зобов'язати виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідачів на його користь 9600 грн 00 коп. моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що працював у філії «Новоград-Волинський Райавтодор» на посаді сторожа. Наказом №5 начальника Райавтодору від 08.02.2017 його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за скороченням штату. Вважає звільнення незаконним, оскільки його було проведено з порушенням норм трудового законодавства, а саме не було враховано його переважне право на залишення на роботі та не запропоновано йому іншу посаду у Райавтодорі, а тому просив задовольнити позовні вимоги із вказаних підстав.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з судовим рішенням та вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що всупереч вимогам ЦПК України, суд не дав належної оцінки доказам по справі, а саме показам свідків. Також, під час розгляду справи було встановлено, що засідання профкомітету відбулося без участі ОСОБА_1 на якому вирішувалося питання про звільнення останнього, відтак було порушено ст.43 КЗпП України. Зазначає, що представником відповідача було визнано, що вакантні посади в іншій місцевості звільненому не пропонувалися. На підставі вказаного, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працiвником та власником пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою. Працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, та дотримуватись внутрiшнього трудового розпорядку, а власник пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов'язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату й забезпечувати умови працi, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 23 від 15.10.2013 ОСОБА_1 прийнято на роботу у філію «Новоград-Волинський Райавтодор» на посаду сторожа.

Наказом №59 від 01.12.2016 про скорочення чисельності працівників, з метою збереження кваліфікованих працівників, приведення чисельності працівників до обсягів виконаних робіт, начальником Райавтодору було прийнято рішення внести зміни у штатний розпис філії, яким вивести робоче місце сторожа, а також видати відповідне попередження працівнику, який обіймає вказану посаду. На підставі чого, 14.12.2016 відповідно до звітності з інформацією про заплановане масове вивільнення працівників, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в Райавтодорі, прийнято рішення про звільнення трьох осіб, яке заплановано на 14.02.2017, зокрема посади сторожа.

Засіданням робочої комісії по звільненню працівників за скороченням штату складено протокол №1 від 30.01.2017, відповідно до якого, профспілковий комітет Райавтодору дав свою згоду на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_1 з посади сторожа.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 з посади сторожа філії «Новоград-Волинський Райавтодор» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату.

Апеляційний суд Житомирської області погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Зазначені положення містяться у правовій позиції Верховного Суду України по справі № 6-1264цс17 від 09.08.2017.

Із матеріалів справи вбачається, що у філії «Новоград-Волинський райавтодор» ДП «Житомирський облавтодор» дійсно відбулося скорочення чисельності штату працівників, що підтверджується наказом №59 від 01 грудня 2016 року, штатним розкладом на 2017 рік.

Роботодавцем дотримано двомісячний строк попередження працівників, у тому числі ОСОБА_1, про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату чисельності працівників, було запропоновано вакантні посади.

Довідкою філії «Новоград-Волинський райавтодор» від 04 грудня 2017 року №84 підтверджується, що з 07 грудня 2016 року по 14 лютого 2017 року у відповідача було дві вакантні посади - дорожній робітник III розряду, водій грузового автомобіля.

Відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 переведення на іншу посаду - дорожнього робітника III розряду або водія грузового автомобіля, 26.01.2017 позивач ознайомився із повідомленням та письмово відмовився від запропонованої роботи.

За положенням ч.1 ст.43-1КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації ( профспілкового представника) допускається у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

З довідки філії «Новоград-Волинський райавтодор» від 16 листопада 2017 року №76 видно, що ОСОБА_1 не був членом первинної профспілкової організації філії «Новоград-Волинський райавтодор» , профспілковий внесок з його заробітної плати не утримувався.

З огляду на наведене, звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, на підставі доказів наданих сторонами й належним чином оцінених судом, обґрунтовано виходив із того, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення, йому було запропоновано інші вакантні посади, від яких позивач відмовився, а тому відповідач мав всі підстави для розірвання із позивачем трудового договору на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно дост.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені у апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків суду не спростовують. За таких обставин рішення першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381 -384, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 30 травня 2018 року.

Головуючий

Судді