Справа № 344/5013/18
Провадження № 22-ц/779/734/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2018 року під головуванням судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 19.04.2018 року звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

У цей же день ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позовних вимог про стягнення 1 029 330,59 грн заборгованості по кредитному договору № 014/0031/84/36070 від 14.10.2005 року арешт на майно та грошові кошти відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на майно відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в межах суми позовних вимог у розмірі 1 029 330, 59 грн заборгованості по кредитному договору № 014/0031/84/36070 від 14.10.2005 року.

Не погодившись з даною ухвалою суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та безпідставною.

Апелянт зазначає, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 лютого 2015 року в іншій справі задоволено позов ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 В, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановлено стягнути в користь банку з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору № 014/0031/84/36070 від 14.10.2005р. в розмірі 182 908 дол. США, що по курсу НБУ 12,950 станом на 03.11.2014р. становить 2 368 783,69 грн. та 4 873 024,95 грн. пені.

Апелянт вказує на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2018 року у вищевказаній справі скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 02 лютого 2015 року та призначено справу до розгляду на 17.08.2018року.

Таким чином, на даний час в провадженні Івано-Франківського міського суду знаходиться цивільна справа між тими самими сторонами, що й дана справа, з тим самим предметом позову і з тих самих підстав з приводу неналежного виконання кредитного договору № 014/0031/84/36070 від 14.10.2005р.

Тому апелянт вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором № 014/0031/84/36070 від 14.10.2005р. підлягають залишенню без розгляду, а вжиття заходів забезпечення позову в межах суми позовних вимог про стягнення 1 029 330, 59 грн. заборгованості по кредитному договору № 014/0031/84/36070 від 14.10.2005 року є безпідставним, тому спір в даному провадженні відсутній, як і немає реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_8 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає що апеляційну скаргу визнає та просить задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.04.2018 року ОСОБА_9 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, серед яких зазначив і кредитний договір № 014/0031/84/36070 від 14.10.2005 року.

В цей же день ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову в розмірі 1 029 330,59 грн заборгованості за кредитним договором № 014/0031/84/36070 від 14.10.2005 року на майно та грошові кошти відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 В заяві зазначив, що існує реальна загроза ухилення відповідачів від виконання рішення суду шляхом відчуження належного їм майна, зняття коштів з банківських рахунків, передачі майна в заставу (іпотеку) третім особам, що в свою чергу об'єктивно загрожуватиме виконанню рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з метою всебічного і обєктивного розгляду справи слід задовольнити клопотання про забезпечення позову, наклавши арешт на майно та грошові кошти відповідачів, оскільки їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в майбутньому.

З такими доводами погоджується і апеляційний суд, оскільки на день вирішення даного питання по суті існували підстави для забезпечення такого позову.

Доводи апеляційної скарги та апелянта в суді апеляційної інстанції про те, що спір в даному провадженні відсутній і немає реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, яка відповідає нормам процесуального права. Також забезпечення позову відбулося щодо заборгованості по кредитному договору саме від 14.10.2005 року, у якому апелянт виступав як поручитель.

Суд вважає, що судом першої інстанції ухвалу постановлено з додержанням вимог процесуального права, тому її слід залишити в силі. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_10

ОСОБА_11