Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/6564/16Головуючий у 1-й інстанції Суркова В.П.
Пр. № 22-ц/778/189/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - МТСБУ), третя особа: ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_5 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, якій у подальшому уточнила (а.с.44-46) та в якому просила на підставі ст. ст. 9.3, 27.2, 36,5, 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 2 ст. 1195, ч. 2 ст. 1198, ч. 1, 2 ст. 1200 ЦК України стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 188305,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 55903,35 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., що загалом складає 60903,35 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 05.12.2013 року водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «БМВ» без реєстраційного номеру під час руху по вул. 8 Березня в м. Запоріжжі, припустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 Внаслідок зазначеної ДТП водій ОСОБА_6 та пасажир ОСОБА_7 були смертельно травмовані. У зв'язку з загибеллю батьків ОСОБА_7 - малолітня дитина загиблих ОСОБА_3 залишилась на утриманні ОСОБА_2 До загибелі батьків дитина знаходилась на їхньому повному забезпеченні, тобто була їх утриманцем.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року (а.с. 94-98) позов задоволено частково.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 шкоду, завдану смертю годувальника ОСОБА_7 у розмірі 188305,00 грн., та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 55903,35 грн.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 1600,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично в частині задоволення позовних вимог позивача), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач МТСБУ у своїй апеляційній скарзі (а.с. 109- 112) просило рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 137), справу призначено до розгляду (а.с.139) з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, а також відпустки колегії суддів та судді - доповідача (а.с. 154).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 159) доповнення до апеляційної скарги МТСБУ повернуто заявникові.

Ухвалою апеляційного суду від 23 листопада 2017 року, постановленою апеляційним судом протокольно, без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідача М(Т)СБУ: ухвалено не розглядати клопотання останнього про зупинення провадження у цій справі (а.с. 147-153) в зв'язку з непідтриманням останнього представником відповідача у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 23 листопада 2017 року (а.с. 169-170) розгляд цієї справи апеляційним судом по суті розпочато: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, апеляційним судом роз'яснено представникові позивача право останнього звернулась до М(Т)СБУ в установленому законом порядку із заявою про виплату вищезазначеного відшкодування, оголошено перерву у розгляді цієї справи у зв'язку із витребуванням ухвалою апеляційного суду (а.с. 175) відповідної інформації в УПФУ в Комунарському районі та в УПФУ в Шевченківському районі, а також у Відділенні у Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з метою з'ясування «чистого доходу» ОСОБА_7 (батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) - для долучення до матеріалів цієї справи, а також у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження ЄУН № 336/813/14-к відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України - для огляду у даному судовому засіданні.

Відділення у Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області на виконання вищезазначеної ухвали надало апеляційному суду інформацію (а.с. 182-184), за змістом якої згідно наданої річної податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2012 рік загальна сума доходу за звітний (податковий) період складає 717662,00 грн., за 2013 рік - 721963,00 грн.

Шевченківське об'єднане УПФУ м. Запоріжжя, яке утворено шляхом злиття УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя та УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя (а.с. 212-213), надало на виконання вищезазначеної узвали апеляційного суду інформацію (а.с. 188-189), за змістом якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не перебуває на обліку в управлінні, як отримувач пенсії по втраті годувальника на малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному переглядів цієї справи.

Оскільки, в силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 22 лютого 2018 року (а.с. 204-205) апеляційним судом було досліджено матеріали кримінального провадження ЄУН № 336/813/14-к відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України, (а.с. 196-203) та було встановлено, що позовні вимоги, які є предметом у цій цивільній справі, не були предметом позовних вимог ОСОБА_8 у вказаній кримінальній справі.

У даному судовому засіданні представник позивача також подав апеляційному суду докази того, що вперше лише 04.07.2017 року ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до М(Т)СБУ із заявою в установленому законом порядку про виплату їй вищезазначеного відшкодування (а.с. 193-195).

У розгляді цієї справи оголошено перерву у зв'язку із витребуванням ухвалою апеляційного суду (а.с. 209) в УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району інформацію, чи отримує малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в особі її опікуна ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 будь-яку допомогу від держави.

На виконання вищезазначеної ухвали УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району надало апеляційному суду інформацію (а.с. 215-216) на підтвердження отримання опікуном малолітньої допомоги на дітей, над якими встановлено опіку.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 05 квітня 2018 року не відбувся (а.с. 218), та був відкладений через перебування члена колегії апеляційного суду у цій справі у відрядженні у м. Києві у зв'язку із проходженням кваліфікаційного оцінювання судді.

У судове засідання 17 травня 2018 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи, у тому числі представник позивача у цій справі за довіреністю та договором - адвокат (а.с. 164-165, 167) ОСОБА_5 через свого довірителя ОСОБА_2 (а.с. 145), що узгоджується із вимогами ЦПК України, а третя особа ОСОБА_4 через свого адвоката за допомогою мобільного зв'язку, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній1 з 15.12.2017 року, (а.с. 145, 223-224, 226) ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, представник останньої - ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_4 не з'явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника відповідача М(Т)СБУ - адвоката (а.с. 227) ОСОБА_10

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача М(Т)СБУ підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач та третя особа у цій справі із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача М(Т)СБУ і лише в оскаржуємій частині.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково на суму шкоди, завданої смертю годувальників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 188305,00 грн. та пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 55903,35 грн., керувався ст. ст. 9.3, 27.2, 36.5, 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 2 ст. 1195, ч. 2 ст. 1198, ч. 1 ст. 1200, ч. 2 ст. 1200 ЦК України, ст. ст. 3 - 4, 10 - 11, 56-60, 79, 84, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись лише частково з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (07 червня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в силу вимог ст. 1200 ЦК України, п. а ст. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16), має право на стягнення саме з відповідача М(Т)СБУ у цій справі відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, яке не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, утриманцю одного померлого, оскільки, водій ОСОБА_4, з вини якого 05.12.2013 року були смертельно травмовані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2014 року, який набрав законної сили, копія а.с. 4-12) під час ДТП не мав поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а малолітня була утриманцем померлих батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 15, 17).

Судом першої інстанції було також правильно встановлено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Однак, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи в частині саме розміру вищезазначеної шкоди та допустився помилки.

Так, не можна вважати належним, допустимим доказом середньомісячного заробітку (доходу) померлого батька ОСОБА_7 інформацію, надану суду першої інстанції відділенням у Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Державної фіскальної служби у Запорізькій області (а.с. 34), за змістом якої до події ДТП 05.12.2013 року ОСОБА_7 (батько ОСОБА_3.) здійснював підприємницьку діяльність та за звітний період 2012 рік сума його доходу як фізичної особи-підприємця склала 717662,00 грн. (продубльовану апеляційному суду а.с. 182-184).

Хоча, дійсно за змістом ст. 1198 ЦК України розмір доходу фізичної особи - підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять, та визначається на підставі даних органу державної податкової служби.

Однак, встановлено, що ОСОБА_7 був платником єдиного податку, а тому вказана сума доходу померлого 717662,00 грн. є «валовим доходом» без вирахування з нього «валових витрат» тощо.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, стороною позивача не надані.

Навпаки, як зазначав представник позивача у цій справі у судовому засіданні в апеляційному суді, саме це (відсутність належних доказів «чистого доходу» ОСОБА_7.) зашкодило позивачу, як опікуну малолітньої, оформити пенсію в зв'язку з втратою годувальника у відповідному УПФУ м. Запоріжжя.

Також судом першої інстанції було правильно встановлено, що загибла ОСОБА_6 (мати малолітньої) в момент завдання шкоди не працювала.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав виходити при вирахуванні розміру відшкодування малолітній, як утриманця померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_6, із вимог ч. 2 ст. 1195 ЦК України, виходячи із мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2013 року станом на час ДТП 05.12.2013 року становив 1218,00 грн.

На день смерті батьків їх доньці ОСОБА_3 виповнилось 5 років 11 місяців, тобто шкода відшкодовується до досягнення нею вісімнадцяти років на протязі 12 років і 1 місяця або 145 місяців.

Таким чином, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1200 ЦК України, шкода, заподіяна малолітній ОСОБА_3 у зв'язку зі смертю її батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складає 118610,00 грн. (розрахунок: мінімальна заробітна плата 1218,00 грн.: 3 особи (склад сім'ї із 3-х осіб) = 409,00 грн. *145 місяців = 59305,00 грн. - сума відшкодування по одному із батьків * 2 = 118610,00 грн.).

Згідно із ст. 9.3 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілим, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Таким чином, зазначений розмір відшкодування знаходиться в межах страхового ліміту та є більшим за мінімальний розмір останнього, передбаченого ст. 27.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (1218,00 грн. * 36=43848,00 грн.*2 = 87696,00 грн.).

Разом із тим, суд першої інстанції помилково вважав, що позивач ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на стягнення з відповідача М(Т)СБУ у цій справі взагалі будь-якого розміру пені за несвоєчасну виплату вищезазначеного відшкодування у цій справі.

Оскільки, апеляційним судом встановлено та визнавалось в апеляційному суді представниками сторін у цій справі, а тому не підлягає доказуванню у цій справі в силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, що вперше ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до М(Т)СБУ у встановленому законом порядку із заявою (а.с. 193-194) про виплату їй вищезазначеного відшкодування лише у 2017 році, тобто вже під час перегляду цієї справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, само по собі повідомлення від 25.01.2016 року про ДТП, подане М(Т)СБУ представником ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_5 (копія а.с. 168), не могло бути підставою для виплати останній будь-якого страхового відшкодування відповідачем М(Т)СБУ.

В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі, та зокрема в частині розміру стягнутих з відповідача на користь позивача у цій справі витрат на правову допомогу у розмірі 1600,00 грн., пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню чи зміні у цій справі апеляційним судом не підлягає.

Описки в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у цій справі, зокрема у резолютивній частині щодо зазначення ПІБ годувальників тощо, не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом в незмінній частині, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Після дослідження у судовому засіданні 22 лютого 2018 року (а.с. 204-205) у цій справі апеляційним судом матеріалів кримінального провадження ЄУН № 336/813/14-к відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України, (копії а.с. 196-203), встановлено, що позовні вимоги, які є предметом у цій цивільній справі, не були предметом позовних вимог ОСОБА_8 у вказаній кримінальній справі.

Підстави, передбачені ст. 205 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. 255 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, для закриття провадження у цій справі, відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача М(Т)СБУ у цій справі лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Тому, апеляційну скаргу М(Т)СБУ слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині стягнутої з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 55903,35 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до М(Т)СБУ у цій справі слід відмовити; рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року у цій справі в частині стягнутої з М(Т)СБУ на користь ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шкоди, завданої смертю годувальників ОСОБА_6 та ОСОБА_3, слід змінити, зменшивши розмір останньої з «188305,00 грн.» до «118610,00 грн.»; в решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині слід залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 10 ч. 4, 58-61, 88, 213-214 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 368, 371 - 372, 374, 379, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині стягнутої з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 55903,35 грн. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Моторного (транспортного) страхового бюро України у цій справі відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року у цій справі в частині стягнутої з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2, яка є опікуном та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шкоди, завданої смертю годувальників ОСОБА_6 та ОСОБА_7, змінити, зменшивши розмір останньої з «188305,00 грн.» до «118610,00 грн.».

В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту останньої.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 29.05.2018 року, оскільки у період з 26.05.2018 року по 28.05.2018 року включно мали місце світкові та вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.