ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/1642/17

провадження № 22-ц/4809/96/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Авраменко Т.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі - Демешко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Волошиної Н.Л. від 23 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 14 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримала від неї в борг 1500 доларів США, 500 Євро та 6000 гривень та зобов'язалася їх повернути на першу її вимогу, про що було складено письмову розписку. Вказала, що 14 липня 2015 року вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення їй коштів, однак ОСОБА_1 попросила її відстрочити повернення цих коштів та склала ще одну розписку, в якій зобов'язалася повернути гроші найближчим часом. Проте, уникає виконання взятих на себе зобов'язань та добровільно кошти повертати не бажає. Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь борг в сумі 59 607 грн. з урахуванням курсу НБУ на дату подання позовної заяви, а також судові витрати в розмірі 640 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 60480 грн.91 коп. боргу за договором позики та 640 грн. на відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема вказує, що позивач не має права вимагати від неї виконання боргового зобов'язання, оскільки кошти вона отримала від її чоловіка ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, у зв'язку з чим зобов'язання перед ним припинено. Крім того, суд першої інстанції помилково визначив борг у національній грошовій одиниці за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення, оскільки розписка не містить строку повернення, тому борг підлягає поверненню за курсом, що діяв на час складання розписки, тобто 14 лютого 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року ОСОБА_1 отримала під 5% річних кошти в сумі 1500 доларів США, 500 Євро та 6000 гривень, про що склала розписку. Згідно розписки від 14 липня 2015 року, відповідач підтвердила наявність боргу перед ОСОБА_2, який станом на 14.07.2015 року складав 10 993 грн., 1500 доларів США та 500 Євро /а.с.28, 29/.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

За таких обставин, встановивши факт укладання між сторонами договору позики, що підтверджується оригіналами розписок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року у мотивувальній частині рішення суд повинен навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Отже, суд першої інстанції обраховуючи суму боргу в гривні, яка підлягає стягненню з відповідача, правильно застосував офіційний курс відносно іноземної валюти, встановлений Національним банком України на день ухвалення рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.12.2018 року.

Головуючий:

Судді: