Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/4567/17 Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
Номер провадження 22-ц/778/881/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2017 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року Концерн «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ») звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнював, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що згідно п.1.3 рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м.Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну «МТМ».

Позивач у період з 01.11.2014 р. по 01.10.2017 р. надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 9117,38 грн., яка ОСОБА_3 не сплачена.

П.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно.

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 9117,38 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 9117 грн. 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну «МТМ» судовий збір в сумі 1600 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що Концерн «Міські теплові мережі» не надає йому послуг з централізованого теплопостачання, оскільки у спірній квартирі відключені батареї опалення. Під час розгляду справи суд не звернув уваги на наявність рішення комісія з розгляду питань, повязаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання Шевченківської районної адміністрації від 13.09.2006 року, яка не заперечувала проти отримання технічних умов щодо розробки проекту автономного теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання квартири відповідача. Фінансове становище не дозволило відповідачу розробити проект в 2006 році, а в 2007 році йому було відмовлено у видачі технічних умов, оскільки відповідно до Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 було внесено зміни у Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 відповідно до яких не можливе відключення від центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку, а передбачена можливість відключення від центрального опалення будинку в цілому за рішенням загальних зборів, за згодою всіх співвласників житлового будинку. Оскільки у відповідача наявне вищезазначене рішення комісії, тому відключення спірної квартири від централізованої опалювальної системи здійснено відповідачем на законних підставах, а відтак, відповідач не може сплачувати кошти за послуги, які йому не надаються.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ», суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3, як споживач зобов'язана оплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, у зв'язку із чим заборгованість, яка виникла за період з 01 листопада 2014 року по 01 жовтня 2017 року, підлягає стягненню за рішенням суду.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва на право власності на квартиру № 718 , видане Запорізьким МЖУ 05.04.2000 р. (а.с. 6 зв.). Зазначене також не оспорювалось сторонами по справі.

За вказаною вище адресою Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.11.2014 року по 01.10.2017 року надав послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води на загальну суму 9117.38 грн. Однак, відповідач належним чином не здійснювала оплату за надані послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість у вказаному розмірі, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 101 -102, а.с. 109).

Договір на постачання теплової енергії між сторонами, в процесі розгляду справи не надавався.

Концерн «МТМ» зареєстрований у державному реєстрі, що підтверджується свідоцтвом про державу реєстрацію юридичної особи від 26 липня 2002 р.(а.с.10).

Відповідно до п. 2.1 Статуту Концерну «МТМ», предметом його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну «МТМ» та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну «МТМ» (а.с.4).

Право Концерну «МТМ» на отримання оплати за надані послуги з опалення підтверджено рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 5 від 29 січня 2009 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі", відповідно до якого з 01 січня 2009 року в м. Запоріжжі виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Відносини з приводу постачання фізичних осіб теплової енергії регулюються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про теплопостачання" та Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо ст.13 Закону.

Опалення - підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій і т.п.

Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Також ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено основні обов'язками споживача теплової енергії, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 "Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 "Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мереж центрального теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до комісії з розгляду питань, повязаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання Шевченківської районної адміністрації для розгляду питання щодо відключення належної йому на праві власності квартири від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. 13.09.2006 року комісія не заперечувала проти отримання технічних умов щодо розробки проекту автономного теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання, проте, технічні умови відповідачем отриманні не були, відповідного акту постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води у нього не має.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідача свідчить про виконання послуг відповідачем КП "Міські теплові мережі». Таким чином, КП "Міські теплові мережі» виконало свої зобов'язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Отже, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Викладене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

Суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що відключення відповідача від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання було вчинено самовільно з недотриманням порядку, встановленого законодавством, а тому КП"Міські теплові мережі» здійснювало нарахування оплати наданих комунальних послуг на законних підставах.

Суд повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній час ухвалення оскаржуваного судового рішення, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про те, що КП "Міські теплові мережі» не надає йому послуги з централізованого теплопостачання, оскільки у спірній квартирі батареї опалення відключені від центральної опалювальної системи, а стояки цієї системи, які вертикально проходять через квартиру, було взято в теплоізоляцію, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як зазначалося вище, відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку можливе лише щодо будинку в цілому.

Представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 не надано доказів, які б засвідчували факт правомірного відключення його квартири від мережі централізованого теплопостачання з дотриманням чинного законодавства, як і доказів ненадання або неналежного надання КП " Міські теплові мережі» послуг з постачання тепла. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг комунальним підприємством.

Посилання представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 у апеляційній скарзі на те, що відсутність між сторонами договірних відносин звільняє його від оплати за послуги теплопостачання, є помилковими.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.

Обов'язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.08. 2018 р.

Головуючий

Судді: