Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 127/26649/16-ц

провадження № 61-34566св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - Департамент соціального захисту населення Вінницької міської ради,

представник позивача - РоманенкоЮлія Володимирівна,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2017 року у складі судді Волошина С. В. та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Рибчинського П. П., Голоти Л. О., Кучевського П. В.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (далі - ДСП Вінницької міської ради) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просило стягнути з відповідача суму переплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у розмірі 27 548,88 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі поданих відповідачем заяв та документів, рішеннями управління соціального захисту населення (Лівобережне) від 20 серпня 2015 року та від 20 січня 2016 року призначалась державна соціальна допомога як малозабезпеченій сім'ї, розмір якої в період з липня 2015 року по червень 2016 року склав 27 548,88 грн.

Вказану суму позивач вважає переплатою, оскільки у володінні члена сім'ї позивача є автомобілі УАЗ 33031, 1986 року випуску, та УАЗ 469, 1986 року випуску, наявність яких не було задекларовано під час надання документів для оформлення зазначеного виду допомоги.

31 серпня 2016 року Департамент соціальної політики Вінницької міської ради направив відповідачу лист повідомлення щодо стягнення коштів державної допомоги виплаченої надміру, яке відповідачем не виконано.

Вказану суму позивач просить стягнути на підставі статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям», пункту 28 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям» № 250 від 24 лютого 2003 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в діях відповідача відсутній факт навмисного подання недостовірних даних про відсутність у її чоловіка зареєстрованих за ним у встановленому порядку транспортних засобів, оскільки відповідачу не було відомо про вказаний факт, так як автомобілі УАЗ 33031, випуску 1986 року, та УАЗ 469, випуску 1986 року, ніколи не перебували у фактичному та реальному володінні сім'ї відповідача, вони були передані за відповідними нотаріально посвідченими довіреностями від 12 жовтня 2009 року та від 15 вересня 2010 року у володіння, користування та розпорядження третім особам.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу ДСП Вінницької міської ради задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що на момент звернення відповідача до Управління соціального захисту населення (Лівобережне) відповідачем було подано недостовірні відомості щодо наявних у її чоловіка у власності автомобілів, що в розумінні вимог пункту 5 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям є підставою для відмови у призначенні соціальної допомоги та згідно пунктом 28 вказаного Порядку для стягнення надмірно виплаченої допомоги.

Факт передання в користування та розпорядження автомобілів іншій особі на підставі довіреностей, на що посилається суд першої інстанції, не свідчить про перехід права власності на цей автомобіль від довірителя до повіреного, оскільки правочин щодо представництва, яким фактично є довіреність, не має своїм предметом перехід права власності на майно.

Висновок суду про відмову в позові щодо повернення отриманої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у зв'язку з відсутністю факту наявності умисних дій відповідача спрямованих на навмисне подання недостовірних відомостей чи приховування відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, є такими, що суперечать встановленим обставинам і вимогам норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сім'я відповідача виховує трьох неповнолітніх дітей, тому, в розумінні абзацу четвертого частини першої статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», повернення (стягнення) наданої соціальної допомоги за таких умов може застосовуватися, коли місцева державна адміністрація на підставі рішень районних, районних у містах державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах рад за результатами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та зібраної інформації про сім'ю, її власність, доходи, майно прийме рішення про відмову в наданні соціальної допомоги.

Під час розгляду справи такого рішення, зокрема саме про відмову в наданні соціальної допомоги відповідачу в розумінні наведеної норми відповідачем не надано, у зв'язку заявлений ним позов задоволенню не підлягає.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ДСП Вінницької міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що незважаючи на доведені позивачем та встановлені апеляційним судом факти безпідставного набуття ОСОБА_5 коштів у сумі 27 548,88 грн у зв'язку з недобросовісністю її дій, суд дійшов помилкового висновку, що вимоги про стягнення надміру виплачених коштів не підлягають задоволенню в силу відсутності відповідного рішення про відмову в наданні соціальної допомоги, оскільки чинне законодавство не містить обов'язку прийняття такого рішення в умовах виявлення неправдивих відомостей.

Основною підставою для припинення виплати соціальної допомоги та стягнення надміру виплачених коштів такої допомоги, є приховання або навмисне подання недостовірних даних про доходи та майновий стан сім'ї отримувача допомоги, що встановлено у даній справі, тому позов підлягає задоволенню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_5 не погодилась з доводами позивача та просила залишити рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (далі - Закон N1768-III) визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №250(далі - Порядок), соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім'ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

За змістом пункту 6 Порядку для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім'ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім'ї).

Частиною першою статті 7 Закону N 1768-IIIпередбачено, що державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата у випадках, коли, зокрема, з'ясовано, що малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування; у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. м на одного члена сім'ї та додатково 10,5 кв. м на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Частиною другою статті 7 Закону N 1768-III встановлено, що за наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад у разі, якщо, зокрема, у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років).

Якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення (частина четверта статті 7 Закону N 1768-III).

Згідно з абзацом другим пункту 25 Порядку виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що припинення виплати та повернення виплаченої соціальної допомоги з підстави, передбаченої абзацом четвертим частини першої статті 7 Закону N 1768-III, можливе за наявності таких обов'язкових умов: малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування; у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму); відсутні обставини, передбачені частиною другою статті 7 цього Закону; дотримано процедуру прийняття рішення місцевою державною адміністрацією про призначення соціальної допомоги у разі, коли є обставини та умови, передбачені частинами першою та другою статті 7 Закону N 1768-III; відсутні ознаки (обставини) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру.

Виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення.

За змістом абзацу четвертого частини першої статті 7 Закону N 1768-III припинення виплати соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї та/або повернення (стягнення) її, у випадку, коли малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування або у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму), можливі тоді, коли відсутні відомості про те, що в малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), або обставини навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу, тобто коли відсутні обставини, передбачені частиною другою та/або частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням наведених норм, суд апеляційної інстанції встановив, що сім'я ОСОБА_5 виховує трьох неповнолітніх дітей та правильно виходив з того, що повернення (стягнення) наданої соціальної допомоги за таких умов може застосовуватися, коли місцева державна адміністрація на підставі відповідних рішень за результатами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та зібраної інформації про сім'ю, її власність, доходи, майно прийме рішення про відмову в наданні соціальної допомоги.

Оскільки під час розгляду справи позивачем не було доведено факт прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги ОСОБА_5 в розумінні положень частини 2 статті 7 вищевказаного Закону, та доказів на підтвердження дотримання відповідної процедури не надано, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення наміру виплачених коштів малозабезпеченій сім'ї, у якій виховується троє неповнолітніх дітей.

Доводи касаційної скарги про необов'язковість прийняття місцевою державною адміністрацією рішення про відмову у наданні соціальної допомоги для стягнення надміру виплачених коштів, спростовуються правильно застосованими апеляційним судом нормами матеріального права та встановленими обставинами, зокрема виховання у малозабезпеченій сім'ї відповідача трьох неповнолітніх дітей.

Наведені в касаційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, що б призвело до неправильного вирішення спору.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська