Справа № 459/4738/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1009/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретар: Цап П.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

В вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те. що, шлюб з відповідачкою був зареєстрований 25.01.1997 року. Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час навчається в школі. Сімейні відносини поступово між ними погіршилися, між ними виникають часті сварки. На протязі двох років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. У них немає взаємного порозуміння, відповідачка нехтує сімейними цінностями. Просить шлюб між ними розірвати.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29 січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, зареєстрований 25.01.1997 року виконавчим комітетом Белзької міської ради Сокальського району Львівської області (актовий запис № 01) розірвано.

Відповідачці після розірвання шлюбу залишено прізвище ОСОБА_6.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 20 лютого 2018 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 січня 2014 року оскаржила ОСОБА_5

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необгрунтованим. Покликається на те, що суд першої інстанції допустив грубе порушення норм процесуального права в частині підсудності справи. Звертає увагу, що місцевий суд, в силу неправильно вказаних відомостей позивачем, неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи та відповідно допустив процесуальне порушення та відкрив провадження у цивільній справі і розглянув справу із порушенням правил підсудності. Вважає, що внаслідок порушення правил підсудності та розгляду справи у відсутності апелянта місцевий суд неповно зясував обставини справи, що мають значення для справи та не довів обставини, що мають значення для справи і в її відсутності ухвалив незаконне рішення.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та скерувати справу на новий розгляд в Сокальський районний суд Львівської області за підслідністю.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 18.03.2004 «Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу».

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалось, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Частиною 1 ст.110 СК України передбачено право одного з подружжя на предявлення до суду позову про розірвання шлюбу.

Такий позов має бути обґрунтованим та містити покликання на дійсні підстави предявлення такого, що підтверджується належними та допустимими доказами, а також не суперечити та відповідати інтересам подружжя та за наявності їхнім малолітнім чи неповнолітнім дітям.

Вирішуючи позов одного з подружжя про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя (ч.1 ст.112 СК України).

Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.01.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ № 216778, виданим 25.09.2013 року відділом ДРАЦС Червоноградського міського управління юстиції Львівської області (свідоцтво видане повторно) (а.с.5).

Від подружнього життя у сторін є син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції, встановивши, що розлад в сімї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові, сімя фактично не існує, і примирення між ними неможливе, дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, збереження шлюбу є неможливим, що є підставами для задоволення позову про розірвання шлюбу між ними.

Доводи апелянта про те, що вона не брала участі в судовому засіданні, через те, що не була належним чином повідомлена не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції робився запит у Державну міграційну службу України Головне управління ДМС України у Львівській області Сокальський районний відділ про надання інформації про місце реєстрації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповіді на запит зазначається, що місцем реєстрації останньої є адреса: Львівська область, Сокальський район, м. Белз, вул. Січових Стрільців,45а з 18.01.1994 року, а поштова кореспонденції, яка їй надсилалась за вищевказаною адресою поверталась за закінченням терміну зберігання. Також при розгляді заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення судом встановлено, що ОСОБА_5 знала про розгляд справи щодо розірвання шлюбу, що підтвердили своїми поясненнями у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Крім того, не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що розгляд справи здійснено з порушенням правил підсудності, оскільки як вбачається із акту від 20 грудня 2013 року (а.с. 17) складеного зі слів сусідів будинку №22 по вул. Сокальській, про те, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 і на даний час проживає разом із своєю дружиною ОСОБА_5 і сином ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, а відтак у відповідності до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, обставини подружнього життя, та вірно виходив з того, що сторони не підтримують подружніх відносин тривалий час, позивач категорично не бажає їх поновлювати, подальше сімейне життя подружжя і примирення неможливе, а відтак на думку колегії суддів за таких обставин у суду першої інстанції були підстави дійти висновку, що сім'я розпалась і примирення між сторонами неможливе.

Колегія суддів вважає рішення суду законним та обґрунтованим і з врахуванням положень ч. 3, 4 ст. 56 СК України, відповідно до якої кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 січня 2014 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.08.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_10