УХВАЛА

16 серпня 2018 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Бондарчук В.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

13 серпня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на електричну підстанцію ПС 110/10 кВ, розташовану по вул. Свободи, 15/3а в м. Хмельницькому, яка належить на праві власності відповідачу ПАТ «Хмельницькобленерго». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Розпорядженням КМ України від 10.05.2018 року №358-р 70,0089 відсотків акцій ПАТ «Хмельницькобленерго» підлягають приватизації у 2018 році, що може призвести до утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову через зміну власника даного підприємства.

Суд, уважно вивчивши подані матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст.150 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

ОСОБА_2 предявив позов про відшкодування доходів безпідставно набутого майна за період з січня 2008 року по червень 2012 року включно, а саме неотримання орендної плати за використання належної позивачу підстанції в сумі 3 241 432 грн 16 коп.

Необхідність накладення арешту на належну відповідачу ПАТ «Хмельницькобленерго» підстанцію ПС 110/10 кВ, що розташована по вул. Свободи 15/3а в м. Хмельницькому ОСОБА_2В обґрунтовує процесом приватизації 70,0089 відсотків акцій, що на його думку може утруднити виконання судового рішення у разі задоволення позову через зміну власника.

Однак судом враховується, що накладення арешту на підстанцію ПС110/10 кВ по вул. Свободи 15/3а в м. Хмельницькому у звязку із розглядом цивільної справи буде непропорційним втручанням держави у право на мирне володіння свої майном, яке гарантоване ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та може призвести до невиправданих збитків, з огляду на характер здійснюваної господарської діяльності зазначеним субєктом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» звернуто увагу судів на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Суд, зважаючи на предмет та підстави позову, а також оцінюючи наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення не вбачає необхідності у застосуванні із зазначених позивачем підстав саме такого виду забезпечення позову. Обґрунтування необхідності забезпечення позову будується виключно на припущеннях позивача, які нічим не підтверджені.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування щодо застосування такого виду забезпечення позову як арешт та будується тільки на припущеннях, за відсутності реальної загрози невиконання чи утрудненого виконання можливого рішення, суд не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 150-153, 260, 353 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на електричну підстанцію ПМ 110/10кВ по вул. Свободи 15/3А в м. Хмельницькому відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області протягом пятнадцяти днів з дня її виготовлення.

Суддя: В.В. Бондарчук