ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 713/489/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: представника ОСОБА_1- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Мигівська сільська рада Вижницького району Чернівецької області, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кириляк А.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що їй належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1.

Згідно рішення виконавчого комітету Мигівської сільської ради народних депутатів №46 від 17 грудня 1993 року їй надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га, з яких за житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,2262 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Частина земельної ділянки, яка використовується для заїзду до будинку не загороджена.

У 2017 році відповідач самовільно припаркував свій автомобіль на земельній ділянці позивача і це паркування відбувається по теперішній час, у зв'язку з чим ОСОБА_3 чиняться перешкоди в користуванні земельною ділянкою для своїх цілей, а також для заїзду та виїзду її транспортних засобів.

На зауваження та письмове попередження відповідач не реагує. Також неможливо вирішити даний спір через виконавчий комітет Мигівської сільської ради, про що свідчить відповідь виконкому №114 від 02 лютого 2018 року.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_1 не залишати свій автомобіль, інші транспортні засоби чи майно на належній їй земельній ділянці біля житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не є правомірним власником (користувачем) спірної земельної ділянки, оскільки наявними у неї доказами підтверджується, що саме вона є власником і це підтверджується рішенням виконкому Мигівської сільської ради №55 від 04 липня 1973 року та рішенням загальних зборів колгоспу ім. Леніна с. Мигове №3 від 03 липня 1973 року, якими відведено їй спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Окрім того, право власності на земельну ділянку у неї виникло ще у 1973 році, а тому суд першої інстанції при вирішенні даного спору зобов'язаний був керуватися положеннями законодавства, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Судом першої інстанції грубо порушено положення ст.6,8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд незаконно та безпідставно відмовив їй у захисті порушеного права на земельну ділянку відведену для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.22 ЗК України, чинного на момент прийняття сільською радою рішення про передачу земельної ділянки, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядною організацією меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно ст..125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Дане положення відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, відповідно до якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України.

Правомочність користування майном означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Перешкоди в користуванні - це дії іншої особи щодо обмеження власника майна у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із змісту пунктів 3,9, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 за №376 вбачається, що місцезнаходження межових знаків підлягає прив'язці до пунктів державної геодезичної мережі. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним особою. Виконавцем згідно п.1.3 цієї Інструкції є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Згідно п.4.3 Інструкції, відновлення меж земельної ділянки здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої документації із землеустрою.

Згідно частин 1, 2, 3, 5 статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

За змістом ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч.7 ст.79-1 ЗК).

Відповідно до ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України „ Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки - у випадках, визначених ст.79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст.107 ЗК України.

Судом установлено, що згідно архівного витягу рішення Мигівської сільської ради народних депутатів №46 від 17 грудня 1993 року ОСОБА_3 дозволено приватизувати земельну ділянку площею 0,40 га (а.с.29).

Згідно витягу з Державного кадастру за №НВ 017 земельній ділянці площею 0,2262 га, що розташована по АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.6).

Рішенням Мигівської сільської ради від 21 лютого 2018 року ОСОБА_3 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,2262 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1 у зв'язку з виникненням конфліктної ситуації щодо під'їзду до житлового будинку громадянки ОСОБА_5 (а.с.34,35).

Отже, в позивачки ОСОБА_3 відсутня належним чином оформлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості), що унеможливлює підтвердження порушення її права на користування земельною ділянкою з боку відповідача.

Доводи апелянта про те, що спірну земельну ділянку площею 0,2262 га відведено їй у власність у 1973 році є необґрунтованими, оскільки розміри площі земельної ділянки без встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) можуть не відповідати фактичній площі земельної ділянки, якою користується позивачка.

Питання щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування та/або органів державної влади.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77, ч.2 ст.78 ЦПК України).

Оскільки позивачка не надала належних і допустимих доказів (правовстановлюючих документів) належності їй на праві власності чи користування земельної ділянки певного розміру, з конкретними межами і визначеної конфігурації, тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні її позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2018 року

Головуючий /підпис/ Н.К. Височанська

Судді: /підпис/ А.І. Владичан

/підпис/ І.М. Литвинюк

З оригіналом згідно: Н.К. Височанська