Провадження №2/760/939/18)
У Х В А Л А

25 травня 2018 року суддя Солом"янського районного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді КІЗЮН Л.І.

при секретарі: Швидченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа: ОСОБА_2, про скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року, позов ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа: ОСОБА_2, про скасування наказу - задоволено частково.

Визнано незаконним пункт 3 наказу першого заступника голови правління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» ОСОБА_2 №40/9 від 15 липня 2016 року «Про проведення службового розслідування», яким відсторонено директора Вінницького регіонального управління Держмолодьжитла ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою з 15 липня 2016 року терміном на 3 місяці, на час проведення службового розслідування.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. (а.с.а.с. 36-45 Т. 2).

02.04.2018 року позивач надав суду заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, про надання остаточного розрахунку судових витрат з відповідними документальними підтвердженнями протягом п'яти днів з моменту ухвалення судом рішення по справі (а.с. 8 Т. 2).

17 травня 2018 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшов остаточний розрахунок судових витрат, відповідно до якого позивач просить стягнути з Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», , на його користь невирішених судом судових витрат в розмірі 9558 грн. 27 коп., що складається з : 147,77 грн. - судові збори з банківської комісії; 767,50 грн. - квитки на потяг; 1331,84 грн. - добові; 1320,36 грн. - відрив від звичайних занять; 5990,80 грн. - витрати на правничу правову допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судом вирішено розглянути заяву без повідомлення та виклику сторін у судове засідання.

Розглянувши дану заяву та матеріали цивільної справи суд приходить до висновку, що в ухваленні додаткового рішення слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України, визначено ухвалення рішення про судові витрати.

Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Позивачем остаточний розрахунок судових витрат було подано після ухвалення рішення суду у справі.

На підтвердження витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги позивач надав після винесення рішення у справі акт виконаних робіт, відповідно до якого загальна сума правничої допомоги складає 5990,80 грн. (а.с. 76 Т.2).

Даний акт не може судом розцінюватися як належний, достовірний та додатній доказ в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, оскільки не містить дати складення. Крім того, позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг) з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Також позивачем не надано документів, які підтверджують повноваження адвоката (угоду, договір про надання адвокатських послуг, ордер, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, тощо).

На підтвердження остаточного розрахунку судових витрат, яких поніс позивач під час розгляду справи, він надав оригінали квитків на проїзд до суду, оригінали фіскальних чеків та квитанції судового збору, фіскальні чеки на підтвердження надсилання сторонам копій документів (витрати на поштові відправлення сторонам документів та суду) (а.с.а.с. 54-73 Т. 2).

Разом з тим, з наданих позивачем доказів, які підтверджують витрати, що відносяться до судових витрат, вбачається, що всі вони датовані до 08 травня 2018 року - дати винесення судового рішення. Так, останній проїзний документ датований 07.05.2018 року (а.с. 73 Т. 2).

Позивачем не зазначено поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

Крім того, відповідно (пункт 41 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» N10 від 17 жовтня 2014 року), якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що підстави для ухвалення додаткового рішення у справі відсутні, оскільки вимоги про стягнення витрат пов'язаних з розглядом справи у вище зазначеній справі не були надані суду у встановленому законом порядку, а поважності причин неподання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, позивачем не наведено.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України про відмову в прийнятті додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в прийнятті додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа: ОСОБА_2, про скасування наказу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.І. Кізюн