Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

21 серпня 2018 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Березюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача:

27 квітня 2018 року, ОСОБА_1,звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 17.07.2016 року ОСОБА_2 позичив у неї грошові кошти у сумі 1100 доларів США, що в еквіваленті до національної грошової одиниці, станом на 15.04.2018 року становить 28732 грн., про що склав відповідну розписку і зобовязався повернути гроші до 01.10.2017 року. До даного часу відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання, спроби досудового врегулювання спору виявилися марними, у звязку з чим позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики у сумі 1100 доларів США, що в еквіваленті до національної грошової одиниці, станом на день подачі позову, за офіційним курсом НБУ становить 28732 грн.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_2 про час і місце його проведення судових засідань повідомлявся відповідно до вимог п.п.1, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а тому суд зі згоди позивача та враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22.05.2018 року дана справа прийнята до розгляду з відкриттям провадження.

16.07.2018 року від представника позивача адвоката ОСОБА_3, через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи.

Встановлені судом обставини:

У судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2016 року ОСОБА_2 було складено розписку про те, що 17.07.2016 року він позичив грошові кошти в сумі 1100 доларів США, що в еквіваленті на день розгляду справи складає 30466 грн. 26 коп., у громадянки ОСОБА_1. Вказану позику ОСОБА_2 зобовязувався повернути вищевказаній особі до 01 жовтня 2017 року. У разі не повернення ним позики в установлений термін, ОСОБА_2 зобовязався відповідати усим своїм майном і майном його дружини. Розписка написана ним власноруч, при здоровому глузді та без будь-якого тиску, і посвідчена підписом особи (а.с.5).

На даний час відповідач борг не повернув.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Вказана правова позиція щодо застосування вказаних норм права, висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.14 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав розписку, складену відповідачем про те, що той отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути.

Оскільки сторони дійшли спільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови.

Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, яке має виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

З розписки, складеної 17.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав саме позику у ОСОБА_1 в сумі 1100 доларів США (в еквіваленті на гривню 28600 грн), які зобовязався повернути позивачу до 01 жовтня 2017 року. Враховуючи, що вказана розписка містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобовязанням її повернення у визначений строк, вона є документом, що підтверджує боргове зобовязання та доказом укладання договору позики, та отримання коштів відповідачем від позивача.

На час пред'явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у позивача. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу.

У звязку з тим, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 17 липня 2016 року в розмірі 30466,26 грн., оскільки курс долара, на день ухвалення рішення, встановлений Національним банком України в розмірі 2769,66 грн. за сто доларів США.

Судові витрати:

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання (а.с.4) і звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст.263-265, 280 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 17.07.2016 року у сумі 30466 (тридцять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 26 (двадцять шість) копійок, що еквівалентно 1100 (одна тисяча сто) доларів США.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.. 80 (вісімдесят) копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області або безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, виданий Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області 04.12.2003 року.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, виданий Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області 19.11.1996 року.

Суддя: ОСОБА_4