Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/8534/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко А.І.
Провадження № 22-ц/778/553/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

ОСОБА_2

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року у справі за позовом Державного підприємства «Василівське лісове господарство» до ОСОБА_3, третя особа: Василівський районний відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та с усунення перешкод у користуванні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ДП «Василівське лісове господарство» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Василівський районний відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні, який згодом було уточнено.

В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_3 працював в ДП «Василівське лісове господарство» на посаді інженера з лісових культур І категорії, наказом №73-К від 19.09.2013 року він звільнений за згодою сторін.

У зв'язку з трудовими відносинами підприємством відповідачу ОСОБА_3 надавалося для проживання житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке входить до складу цілісного майнового комплексу Василівського лісництва. Договорів оренди житлового приміщення з відповідачем підприємство не укладало, плати за користування житловим приміщенням на рахунок підприємства відповідач не вносив.

Після припинення трудових відносин з підприємством ОСОБА_3 в житловому приміщенні не проживає, проте не знявся з реєстрації в ньому.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, що входить до складу цілісного майнового комплексу Василівського лісництва ДП «Василівське лісове господарство»; зобов'язати Василівський районний відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зробити запис про зняття з реєстрації відповідача з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в цілісному майновому комплексі Василівського лісництва ДП «Василівське лісове господарство», в тому числі в службовому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житлом, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є службовим приміщенням і знаходиться у власності ДП «Василівське лісове господарство», яке надається для проживання лише працівникам підприємства, яким ОСОБА_3 не являється.

Однак, колегія не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися чи розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до статті 18 ЖК УРСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Положеннями ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться судом.

Таким чином, зі змісту вказаних норм матеріального права випливає, що визнати особу такою, що втратила право користування службовим приміщенням можливо лише за наявності у позивача достатніх доказів на підтвердження свого права власності на таке житло, а також доказів того, що воно є службовим.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом, ДП «Василівське лісове господарство» в обґрунтування своїх вимог посилалось на ту обставину, що спірна квартира є службовим житлом, яке призначене для проживання лише працівників ДП «Василівське лісове господарство».

Відповідно до ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Однак, будь-яких доказів того, що спірна квартира є службовим житлом і чи взагалі вона набула статуту службового житла позивачем суду надано не було.

Спеціальний ордер на службове житло відсутній, в самому позові ДП «Василівське лісове господарство» зазначає ,що будь-яких договорів з відповідачем підприємство не укладало.

В матеріалах справи міститься лише довідка ДП «Василівське лісове господарство» від 24.12.2014 року №01/628 з якої вбачається, що будинок 2-4 по вул.. Лисогірській у м. Василівка, в якому розташована спірна квартира, знаходиться на балансі підприємства, однак зазначена довідка не є належним доказом того, що спірна квартира є службовим житлом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що квартира АДРЕСА_5 є службовим житловим приміщенням, що слугувало б безумовною підставою для задоволення позову.

Проте, ухвалюючи рішення на користь ДП «Василівське лісове господарство» суд першої інстанції не звернув увагу на вказану обставину, не перевірив належним чином доводів позивача стосовно того чи належала спірна квартира до числа службових приміщень житлового фонду ДП «Василівське лісове господарство» на час розгляду справи.

З наведеного слідує, що висновки суду щодо доведеності ДП «Василівське лісове господарство» позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є помилковими і такими, що не узгоджуються з матеріалами справи.

Таким чином, у суду не було достатніх правових підстав визначених нормами ст..ст. 71,72 ЖК України для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою 1 по вул.. Лисогорській 2-а у м. Василівка.

Враховуючи вищенаведене, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції колегія вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального права, а тому наявні підстави для його скасування та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 376,381-386ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«У задоволенні позову Державного підприємства «Василівське лісове господарство» до ОСОБА_3, третя особа: Василівський районний відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30.05. 2018 року

Головуючий:

Судді: