У Х В А Л А

16 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 675/753/17-ц

провадження № 61-28385св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому, посилаючись на норми статті 202 СК України, просила стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1 000 грн щомісячно.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що є людиною похилого віку, має поганий стан здоров'я, у зв'язку з чим потребує стороннього догляду, постійного лікування та дотримання чітко визначеної дієти.

Відповідачка, два сина ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та донька ОСОБА_7 є її (позивача) дітьми.

Сини ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не мають можливості надавати їй матеріальної допомоги з причин відсутності у них відповідних доходів. Крім того, син ОСОБА_8 через різке погіршення стану здоров'я отримав інвалідність.

Вона (позивач) проживає в орендованому житловому приміщенні разом з іншою донькою ОСОБА_7, яка забезпечує її стороннім доглядом, зокрема, приготуванням їжі, пранням одягу, придбанням необхідних речей та медикаментів. Однак можливості ОСОБА_7 є обмеженими, оскільки вона, окрім роботи та догляду за матір'ю, займається ще вихованням двох своїх малолітніх дітей.

Вважає, що донька ОСОБА_5 має стабільний дохід за межами України, не вживає жодних заходів для надання їй допомоги, тому просила стягнути з неї аліментів на її утримання, оскільки отримуваних нею коштів не достатньо для забезпечення її життєдіяльності.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання матері у розмірі 900,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до припинення в установленому порядку їх виплати або зміни їх розміру.

У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, приймаючи до уваги гарантований та встановлений державою розмір загального прожиткового мінімуму та прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, дійшов висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача допомоги на її утримання, оскільки таку допомогу потребує в силу похилого віку, стану здоров'я, а відповідачка, яка є працездатною особою, обов'язки з утримання матері не виконує у добровільному порядку.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано ту ухвалено нове про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що сам по собі факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зазначала, що висновок апеляційного суду про те, що ненадання доказів направлення їй калькуляцій, актів, рахунків не є доказом неналежного надання послуг суперечить умовам договору та вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Саме акт наданих послуг є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1 цього Закону), в якому відображається її зміст та обсяг, тобто письмово фіксується фактичне надання послуг.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскаржень неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ухвалив:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання матері призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат