ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2855/18 Справа № 205/1315/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося із позовом до ОСОБА_1про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги банк обґрунтував тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 05.07.2012 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 300 (триста) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідачка порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору.

У зв'язку з чим, станом на 31.12.2017 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 29 668 грн. 71 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 218 грн. 46 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 23 559 грн. 26 коп., заборгованість по пені та комісії - 4 002 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 388 грн. 99 коп. - штраф (процентна складова) а тому просив вказану заборгованість стягнути з відповідачки.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача кредитну заборгованість в сумі 387,15 грн., з яких: 218,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 168,69 грн. заборгованість по відсоткам. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги банку в частині стягнення кредитної заборгованості за тілом кредиту та частково відсотками є обґрунтованими та підтверджені належними доказами. Між тим, вимоги в частині стягнення штрафів, пені та комісії не підлягають задоволенню, оскільки Анкета-Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та самі Умови та правил надання банківських послуг (в частині стягнення штрафів) таких умов не містять.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам та штрафам та ухвали в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги банку задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно анкети-заяви від 05 липня 2018 року відповідачка власноручним підписом засвідчила, що ознайомлена з договором про надання банківських послуг та згодна з його умовами та зобов'язалася виконувати Умови та Правила надання банківських послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому апелянт вказує, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними та не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність кредитної заборгованості, оскільки підпис відповідачки в заяві позичальника свідчить про згоду останньої з умовами кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" та стягуючи на його користь кредитну заборгованість по тілу кредиту та частково відсоткам, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та законності заявлених вимог щодо стягнення. При цьому, суд зазначив, що вимоги банку в частині стягнення штрафів, пені та комісії не підлягають задоволенню, оскільки Анкета-Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та самі Умови та правил надання банківських послуг (в частині стягнення штрафів) таких умов не містять.

З вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених Кодексом.

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ "ПриватБанк" на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення 05 липня 2012 року між ним та відповідачкою кредитного договору, за яким остання отримала 300,00 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк до позову надав: розрахунок заборгованості за договором б/н від 05 липня 2012 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який підписаний лише Головою Правління Банку - А.В. Дубілетом, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", який взагалі жодною із сторін не підписаний та Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Між тим, із зазначеної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не вбачається, що відповідачка за нею отримала будь-яку кредитну картку, так як вона не містить інформації щодо виду картки та розміру отриманого кредиту в сумі 300,00 грн., а тому вказаний факт виключає реальну можливість стягнення за нею заборгованості.

Інших доказів того, що 05 липня 2012 року відповідачці видавалась кредитна картка, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання відповідачці в липні 2012 році кредитних коштів в сумі 300,00 грн., ні факту видачі їй відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем факту видачі банком і отримання позичальником вказаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачці (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі йому відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення.

Колегія наголошує, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з іншим позовом, за іншим обґрунтуванням.

Враховуючи зазначені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку із чим оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк".

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко