Справа № 638/8755/17
Провадження № 2/638/4409/18
04 грудня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.
за участю секретарів Романової О.В., Комлєва Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними, -
09.06.2017 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним договір дарування від 22.12.2015, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1460 та визнати недійсним договір дарування від 28.09.16, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 723.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору міни від 05.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10 грудня 2001 року за реєстровим № П - 1 - 2730.
28 серпня 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 64,8 кв.м, загальною площею 96,6 кв.м., визнано за ним право власності на 1/2 частину квартири.
11 січня 2017 року рішенням апеляційного суду Харківської області заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2015 року скасовано і ухвалено нове, а саме відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до нього про визнання права власності на 1/2 частину майна.
В 2015 та 2016 рока відповідач ОСОБА_2 уклала два договори дарування часток у праві власності на квартиру з ОСОБА_3, а саме: договір дарування від 22.12.15, відповідно до якого передано у власність ОСОБА_3 1/6 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1460 та договір дарування від 28.09.16, відповідно до якого передано у власність ОСОБА_3 3/12 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 723.
Оскільки за договорами дарування передано майно, власником якого він є, вказаними договорами порушується його право власності, а тому договори дарування є недійсними..
Позивач ОСОБА_1 та у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, уповноважив представників ОСОБА_7, ОСОБА_8 представляти його інтереси.
Представники позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не зявились, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причину неявки суду не сповістила.
Відповідач ОСОБА_2 не зявилась у судові засідання призначені на 09.10.2018, 07.11.2018, 04.12.2018, хоча про день та час слухання справи була сповіщена належним чином. Так, в судове засідання, призначене на 09.10.2018 ОСОБА_9 не зявилась, звернулась до суду з заявою про відкладення слухання справи у звязку з її хворобою. В судове засідання, призначене на 07.11.2018 відповідач ОСОБА_9 також не зявилась, надала суду заяву про відкладення слухання справи, у якій зазначила, що не може бути присутньою у судовому засідання через те, що її викликано до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні. У судове засідання відповідач ОСОБА_9 також не зявилась, звернулась до суду з заявою про відкладення слухання справи через те, що її представник ОСОБА_10 не має можливості взяти участь у судовому засіданні у звязку з відрядженням до м. Дніпро.
Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності.
Суд вважає, що справу можливо розглянути за відсутності відповідача у звязку з тим, що зазначені дії відповідача свідчать про недобросовісне використання наданих законом процесуальних прав, які спрямовані на затягування розгляду справи та фактично унеможливлюють здійснення судом своєчасного розгляду справи протягом розумних строків.
Окрім того, з довіреності вбачається, що ОСОБА_2 має вісім представників, які на думку суду, не могли одночасно бути зайнятими.
На думку суду, подібна практика як подання численних заяв про відкладення слухання справи, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, порушує права інших учасників судового процесу, суперечить вимогам статей 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Таким чином, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
12.12.2017 Дзержинським районним судом м. Харкова у зазначеній справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 заочне рішення було скасоване, за заявою відповідача ОСОБА_9, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належала квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору міни від 05.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10 грудня 2001 року за реєстровим № П - 1 - 2730. (а.с. 6)
Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 64,8 кв.м, загальною площею 96,6 кв.м., визнано за ним право власності на 1/2 частину квартири.
11 січня 2017 року рішенням апеляційного суду Харківської області заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2015 року скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину майна.
Таким чином, право власності позивача, ОСОБА_1 було поновлено.
22.12.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1460, відповідно до якого передано у власність ОСОБА_3 1/6 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2.
Крім того, 28.09.16 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 723, відповідно до якого передано у власність ОСОБА_3 3/12 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна від 19.05.2017 № 87564834, власниками спірної квартири є 3/12 частини та 1/6 частина квартири належить ОСОБА_3, 1/12 частина квартири належить ОСОБА_2 (а.с. 15-16)
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а частиною 2 цієї статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом ч. 1 ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 , ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, лише власнику належить право розпорядження своїм майном, в даному випадку квартирою № 12 у будинку № 1 по вул. Бакуліна в місті Харкові
Статтею 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 Цивільного Кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, лише власник може укладати договір дарування майна та передати у власність майно.
Аналізуючи наведене, враховуючи, що відповідачі не були власниками спірної квартири на час укладання договорів дарування від 22.12.15 та від 28.09.16, отже є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, статті 203 ЦК України, відповідно підлягають визнанню недійсними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1280 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, на підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 109, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 221, 224-229 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними - задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування від 22.12.2015, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1460.
Визнати недійсним договір дарування від 28.09.16, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 723.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 640 грн. з кожного.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.12.2018.

Суддя: І.В.Семіряд