Справа № 502/1219/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балан М.В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія цивільну справу

за позовною заявою

ОСОБА_1

в інтересах ОСОБА_2

від імені та в інтересах ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

треті особи: Кілійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області

Кілійська районна державна адміністрація Одеської області

про

встановлення батьківства, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування права власності та визнання права власності на спадщину, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача за довіреністю звернувся 17.07.2017 року до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4, яку в подальшому уточнював 10.10.2017 року, 26.06.2018 року, 11.10.2018 року та остаточно просить встановити факт батьківства ОСОБА_5, який помер 21.09.2009 року відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; виключити запис про батька ОСОБА_3 ОСОБА_6 з актового запису про народження та вказати батьком ОСОБА_5; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_4 як спадкоємця ОСОБА_5; скасувати право власності ОСОБА_4 на 9/100 частин житлового будинку за адресою: м. Вилкове, вул. Колгоспна, 33 та визнати права власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на 9/100 частин житлового будинку за адресою: м. Кілія, вул. Колгоспна, 33.

В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві зазначає, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно проживала з літа 2000 року до 21 вересня 2009 року з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі АДРЕСА_1, фактично як одна сім'я, як чоловік і дружина, вели спільне господарство, але шлюб не реєстрували. 08.12.2005 року народився їхній спільний син ОСОБА_3. Оскільки ОСОБА_7 і ОСОБА_5 в офіційному шлюбі не перебували, то відомості про батька дитини до актового запису внесені зі слів матері, згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України та записано батьком ОСОБА_6. Однак, справжнім батьком дитини є ОСОБА_5, який помер 21.09.2009 року при трагічних обставинах.

З моменту народження ОСОБА_3 і до дня своєї смерті ОСОБА_5 вважав його своїм сином, виховував, дбав і забезпечував дитину матеріально, знав про те, що дитина є його сином.

З моменту смерті ОСОБА_4 і до теперішнього часу ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, де проводить поточний ремонт квартири і підсобних приміщень.

На початку липня 2017 року вона випадково дізналась про те, що 20.08.2010 року брат померлого ОСОБА_5 ОСОБА_4, який проживав в США (на теперішній час його місце перебування не відоме) через представника отримав в Кілійській районній державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_5, а саме на 9/100 частин житлового будинку, який розташований в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Колгоспна, 33, належних на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Кілійською державною нотаріальною конторою 02 липня 1992 року за реєстром №1770, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №3537924, записаного в Комунальному підприємстві «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» в книзі №29 за №7158, - ОСОБА_8, його матері, яка померла 28 липня 2000 року, спадкоємцем якої був ОСОБА_5, її син, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Вказує, що брат померлого ОСОБА_4 є спадкоємцем другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України, тому мав би спадкувати тільки, якщо спадкоємці першої черги не прийняли спадщину або відмовились від неї.

В свою чергу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 як син ОСОБА_5 прийняв спадщину після його смерті і має право на визнання права власності на спадкове майно.

На підставі викладеного просить позов задовольнити.

Позивач, ОСОБА_2, на розгляд справи, до суду не зявилася, представником за довіреністю ОСОБА_1 подана на адресу суду заява про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Щодо прийняття заочного рішення не заперечують.

Оскільки місце проживання відповідача ОСОБА_4 суду не відоме, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦК України, про дату, час і місце розгляду своєї справи він був повідомлений і викликаний в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», а тому вважається таким, що був належним чином повідомлений.

Також, відповідачу було надіслано повістку про виклик до суду за адресою знаходження його нерухомого майна: АДРЕСА_2.

Представник Кілійської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника.

Представник Кілійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

На підставі клопотання позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши докази, надані сторонами у справі, та розглянувши справу в межах позовних вимог, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08 грудня 2005 року народився ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис №227. Батьками записані: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 034242, виданим 29.12.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області.

Відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №5 від 18.08.2012 року та №8 від 06.07.2017 року, відомості про батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Як вбачається з акту депутата Кілійської міської ради Одеської області ОСОБА_9 від 12.07.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з літа 2000 року до 21 вересня 2009 року спільно проживала з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в квартирі №7 по вул. Колгоспна в м. Кілія Одеської області, фактично як одна сімя, як чоловік та дружина, вели спільне господарство. 08 грудня 2005 року народився їх спільний син ОСОБА_3. Оскільки ОСОБА_7 і ОСОБА_5 в офіційному шлюбі не перебували, то відомості про батька дитини до актового запису внесені зі слів матері, згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України та записано батьком ОСОБА_6. Справжнім батьком дитини є ОСОБА_5, який помер 21.09.2009 року при трагічних обставинах. З моменту народження ОСОБА_3 і до дня своєї смерті ОСОБА_5 вважав його своїм сином, виховував, дбав і забезпечував дитину матеріально, знав про те, що дитина є його сином.З моменту смерті ОСОБА_4 і до теперішнього часу ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, де проводить поточний ремонт квартири і підсобних приміщень, що підтверджується поясненнями свідків сусідів, а саме: ОСОБА_10 (АДРЕСА_3), ОСОБА_11 (АДРЕСА_4), ОСОБА_12 (АДРЕСА_5).

Зміна прізвища позивачем із «Самойлової» на «Петряєву» підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії І-ЖД № 211336, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області 29.07.2014 року.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами підтверджується факт батьківства ОСОБА_5, який помер 21 вересня 2009 року відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 помер 21 вересня 2009 року у м. Кілія Одеської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 261, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 201420, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області 22.09.2009 року.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 серпня 2010 року державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_13, зареєстрованого в реєстрі за №1837, на підставі статті 1262 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 21 вересня 2009 року, є його брат, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: девяти сотих частин Житлового будинку, який розташовано в м. Кілія, Кілійського району, Одеської області, вул. Колгоспна, під №33 (тридцять три), належних на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Кілійською державною нотаріальною конторою 02 липня 1992 року за реєстром №1770, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №3537924, записаного в Комунальному підприємстві «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» в книзі №29 за №7158, - ОСОБА_8, його матері, яка померла, 28 липня 2000 року, спадкоємцем якої був ОСОБА_5, її син, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ.

Згідно матеріалів технічної інвентаризації, проведеної Кілійським РБТІ 13.05.2010 року 9/100 частин житлового будинку, який розташований в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Колгоспна, 33 складається з: літ А житловий будинок (кв. №7 загальною площею 42,7 кв. метра, житлова площа 30,3 кв. метра), 1/8 частини літ Д вбиральня, 1/4 частини літ Л сарай, 1/8 частини №1-2-I- надвірні споруди.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, згідно вимог ст. 1261 ЦК України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 як син ОСОБА_5, який помер 21.09.2009 року є спадкоємцем першої черги.

В свою чергу брат померлого ОСОБА_5 ОСОБА_4 є спадкоємцем другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України, тому мав би спадкувати тільки, якщо спадкоємці першої черги не прийняли спадщину або відмовились від неї.

За правилами ч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України малолітня, особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою ст. 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеної у постанові від 12 квітня 2017 року. по справі №676/1958/16-ц.

Згідно п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., зареєстрованого в МУЮ 22.02.2012 р. за № 282/20595), якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно роз'яснень, які містять в п. 23, 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством за наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі.

У відповідності до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_4 як спадкоємця ОСОБА_5; скасування права власності ОСОБА_4 на 9/100 частин житлового будинку за адресою: м. Вилкове, вул. Колгоспна, 33 та визнаня права власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на 9/100 частин житлового будинку за адресою: м. Кілія, вул. Колгоспна, 33 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 258-259, 263-268, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Кілійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області Кілійська районна державна адміністрація Одеської області про встановлення батьківства, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування права власності та визнання права власності на спадщинузадовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 21.09.2009 року відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3.

Виключити запис про батька ОСОБА_3 ОСОБА_6 з актового запису про народження №227 від 29.12.2005 року та вказати батьком дитини ОСОБА_5, інші відомості залишити без змін.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВРА №368170 від 20.08.2010 року, зареєстроване в реєстрі за №1837 видане на імя ОСОБА_4 як спадкоємця майна ОСОБА_5, який помер 21.09.2009 року.

Скасувати право власності ОСОБА_4 на 9/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Колгоспна, 33, а саме скасувати рішення про державну реєстрацію від 22.09.2010 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та виключити запис про право власності: реєстраційний номер: 3537924, номер запису: 7158 в книзі: 29 стор.162.

Визнати право власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на 9/100 частин житлового будинку, який розташований в м. Кілія Кілійського району Одеської області, вул. Колгоспна, 33 і складається з: літ А житловий будинок (кв. №7 загальною площею 42,7 кв. метра, житлова площа 30,3 кв. метра), 1/8 частини літ Д вбиральня, 1/4 частини літ Л сарай, 1/8 частини №1-2-I- надвірні споруди.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_14