Справа № 504/3838/17
Провадження № 2/504/964/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

при секретарі Мельниковій В.М.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №4, смт. Доброслав, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, який у лютому 2018 року уточнила та доповнила, і в остаточній редакції позову просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності в порядку спадкування за законом на одну другу частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., допоміжною площею 18,6 кв.м., літ. «а» - прибудови, літ. «а1»- тераси, літ. «Б» - погріб, літ. «В», «Д», «Л»- навіс, літ. «Г», «Е» - сараї, літ. «Ж» - душ, літ. «З» - вбиральня, літ «И» - літня кухня, літ. «К» - гараж, І- цистерна, ІІ- вимощення, №№1-2 огорожа, що залишився після смерті ОСОБА_3, померлого 21.10.2010 року; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на одну другу частину земельної ділянки площею 0,2499 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40, кадастровий номер :05:001:0016, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка)», що залишилась після смерті ОСОБА_3, померлого 21.10.2010 року; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Провадження у справі відкрито 19.12.2017 року.

Підготовче судове засідання проведено 15.02.2018 року, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 25.04.2018 року допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5

В судове засідання 23.05.2018 року представник позивача не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав.

Суд приймає до уваги, що у раніше проведених судових засіданнях представник позивача також підтримав позовні вимоги, в судовому засідання 25.04.2018 року надав вичерпні пояснення по справі.

Відповідач - ОСОБА_2 сповіщався за встановленим місцем його реєстрації з 1999 року: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 39.

Згідно наявного у справі витягу з рішення Першотравневої сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області від 04.09.2002 року № 33-ХХ-IУ, в звязку із впорядкуванням нумерації житлових будинків по вул. Виноградна в с. Зоря Труда Комінтернівського району Одеської області, змінено номери будинків, і, відповідно змінено номер будинку ОСОБА_3 (померлому) з № 39 на № 40.

Інше місце перебування, чи місця праці відповідача судом не встановлено.

Справа розглянута за правилом виключної підсудності (ст. 30 ЦПК України).

В судові засідання 15.02.2018 року, 21.03.2018, 25.04.2018 року, 23.05.2018 року відповідач- Грицик Є.І. не зявився, зворотні поштові повідомлення повернуті до суду з відмітками «за зазначеною адресою не проживає».

За правилом ч.1 ст. 131 ЦПК України ОСОБА_2 вважається таким, що повідомлений судом належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання.

Отже суд вважав можливим розглядати справу за відсутності відповідача.

Заяви від позивача про розгляд справи у порядку заочного провадження не надходило.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши надані раніше представником позивача пояснення, суд дійшов до наступного висновку:

За життя ОСОБА_3 на підставі свідоцтва № 709 від 13.10.1994 року, виданого Першотравневою сільською радою Лиманського (Комінтернівського ) району Одеської області належав на праві приватної власності житловий будинок, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40 (колишній 39) з надвірними будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., допоміжною площею 18,6 кв.м., літ. «а» - прибудови, літ. «а1»- тераси, літ. «Б» - погріб, літ. «В», «Д», «Л»- навіс, літ. «Г», «Е» - сараї, літ. «Ж» - душ, літ. «З» - вбиральня, літ «И» - літня кухня, літ. «К» - гараж, І- цистерна, ІІ- вимощення, №№1-2 огорожа, що залишився після смерті ОСОБА_3, померлого 21.10.2010 року.

За життя ОСОБА_3 реєстрацію свого права власності не проводив (довідка КП «Комінтернівське БТІ» від 24.07.2013 року № 1197.

За життя ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 926529, виданого на підставі рішення сесії V скликання Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 15.11.2006 року № 67-V, зареєстрованого 24.06.2008 року, на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,2499 га, кадастровий номер :05:001:0016, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка)», яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40 (сорок).

21.10.2010 року ОСОБА_3 помер, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 238397, виданого 21.10.2010 року виконкомом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис про смерть № 60.

Після його смерті відкрилась спадщина.

Згідно інформаційної довідки № 33182345 від 04.02.2013 року Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, спадкова справа до майна ОСОБА_3 не заводилась.

За життя ОСОБА_3 заповітів та спадкових договорів не укладав (інформаційна довідка № 33182356 від 04.02.2013 року Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області.

Згідно інформаційної довідки від 03.12.2013 року № 35964205 Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області спадкові справи до майна ОСОБА_3 не заводились.

Діти покійного ОСОБА_3 ОСОБА_6 (св-во про народження І-ЕЛ № 264111, видане 15.11.1972 року), та ОСОБА_2 (актовий запис про народження № 19 від 21.05.1969 року).

Зі змісту довідки Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.01.2013 року № 02-20/100 судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На день смерті з ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Інший син - ОСОБА_2 був зареєстрований, але не проживав за вказаною адресою.

17.08.2012 року помер ОСОБА_6, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 308775, виданого 20.08.2012 року виконкомом Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис про смерть № 47.

Після його смерті відкрилась спадщина.

На день смерті ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За цією адресою був зареєстрований але не проживав ОСОБА_2, що встановлено судом зі змісту довідки Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10.12.2012 року № 02-20/1806.

Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 04.02.2013 року заведена спадкова справа № 32/2013 до майна ОСОБА_6, померлого 17.08.2012 року.

ОСОБА_7 04.02.2013 року прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, померлого 17.08.2012 року, шляхом подання письмової заяви до нотаріуса.

ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_6, померлого 17.08.2012 року, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про народження серії V-ЖД № 263940, виданого 01.02.1991 року Першотравневою сільрадою комінтернівського району Одеської області, актовий запис про народження № 5 від 01.02.1991 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.09.2014 року №504/2618/14-ц за ОСОБА_7 визнано право власності в порядку спадкування за законом на одну другу частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., допоміжною площею 18,6 кв.м., літ. «а» - прибудови, літ. «а1»- тераси, літ. «Б» - погріб, літ. «В», «Д», «Л»- навіс, літ. «Г», «Е» - сараї, літ. «Ж» - душ, літ. «З» - вбиральня, літ «И» - літня кухня, літ. «К» - гараж, І- цистерна, ІІ- вимощення, №№1-2 огорожа, що залишилась після смерті ОСОБА_3, померлого 21.10.2010 року, спадщину після смерті якого фактично прийняв, але не оформив його син ОСОБА_6, померлий 17.08.2012 року.

19.09.2015 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про шлюб серії І-ФП № б/н, виданого 19.09.2015 року центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб № 830, післяшлюбне прізвище дружини «Гетманцева».

Комінтернівська районна державна нотаріальна контора Одеської області відмовила ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки реєстрація права власності на спірний житловий будинок не проводилась (довідка № 2495/02-14 від 03.12.2013 року).

Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом вважає, що матеріалами справи повністю підтверджено той факт, що відповідач ОСОБА_2 не проживав разом зі спадкодавцем (ОСОБА_3В.) на час відкриття спадщини.

Зокрема, цей факт підтверджений численними наведеними вище довідками Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 надали суду свідчення, які повністю підтверджують цей факт. Крім того, свідки підтвердили, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 і до теперішнього часу, місце його перебування свідкам не відомо.

Більш того, факт не проживання ОСОБА_2 з 2007 року у спірному домоволодінні підтверджується актом від 01.11.2017 року за підписами депутатів Першотравневої сільської ради Лиманського району Одеської області.

Отже, у суду усунулись будь - які сумніви в тому, що ОСОБА_2 хоча і зареєстрований у батьківському будинку, проте не проживав у ньому як до часу смерті батька, так і на час смерті батька, так і не проживає у цьому будинку до теперішнього часу.

За змістом п. 211 глави ІІІ розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (діяла на момент відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як вказав Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом мають особи, визначені в ст.ст. 1261-1265 ЦК України, відповідно до черговості спадкування.

Суд дійшов до переконання, що ОСОБА_2, як спадкоємець за законом першої черги не прийняв своєчасно спадщини, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3, і тому не набув права на спадкове майно.

Таким чином, особою, яка фактично прийняла спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_6, померлий 17.08.2012 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, спадщина, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 належала його синові ОСОБА_6, померлому 17.08.2012 року.

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею до майна ОСОБА_6, померлого 17.08.2012 року.

Як вже вище встановлено судом, позивач вичерпала можливість нотаріального оформлення свого права на спадщину на другу половину спірного житлового будинку, яка є предметом спору цієї справи.

Вирішуючи питання позовних вимог в частині визнання права власності на половину спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, суд виходить з наступного:

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (діяла на момент відкриття спадщини) право власності на житловий будинок може бути посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Отже, право власності ОСОБА_3 набув 13.10.1994 року на підставі свідоцтва № 709, і це право не припинилось у звязку із його смертю, і може бути успадковане у загальному порядку.

Оскільки іншого способу, ніж у судовому порядку, ОСОБА_1 не має можливості захистити своє право, суд знаходить повністю обгрунтованими позовні вимоги в частині визнання права власності на половину спірного житлового будинку, і тому вони підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання позовних вимог в частині права власності на половину земельної ділянки, на якій саме і розташований вищевказаний спірний житловий будинок, суд виходить з наступного:

Хоча і можливість оформлення права на спадщину, у вигляді спірної частки земельної ділянки не втрачена у нотаріальному порядку, суд приймає до уваги, що наявний спір про право, який вирішується виключно у судовому порядку.

За правилом ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Суд вважає, що ОСОБА_1 має успадкувати половину спірної земельної ділянки на загальних підставах, оскільки і ця спірна частина земельної ділянки належить саме покійному батькові позивачки ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Таким чином, позовні вимоги в частині спірної земельної ділянки також обгрунтовані, відповідають закону, і підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням спірного домоволодіння, суд виходить з наступного:

Позивач у своєму позові одночасно посилається на правила ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 72, 156 ЖК України.

Суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну за правовою природою норму містить також стаття 405 ЦК України.

Правовий аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-158цс14 від 05.11.2014 року.

Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживав у спірному житловому приміщенні ще за три роки до смерті попереднього власника, і не проживає до теперішнього часу.

Отже відповідач не є членом сімї ОСОБА_1, і тому право останньої підлягає захисту в судовому порядку виключно за правилами ст. ст. 383, 391 ЦК України.

Одночасне посилання позивачем на правила ст. 405 ЦК України, ст. ст. 72, 156 ЖК України є помилковим, і ці норми матеріального права до спірних правовідносин не застосовуються.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40, є безпідставними.

Разом із тим, порушене право власника має бути захищено шляхом усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

В частині вимог розподілу судового збору, суд виходить з правила ст. 141 ЦПК України.

Судовий збір складається з оплаченої позивачем суми за вимогу немайнового характеру в сумі 640 грн., та вимог майнового характеру в сумі 2089,30 грн.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, тобто в сумі 2089,30 грн.+640,00 грн.=2729,32 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383, 391, 405, 1217,1218, 1220, 1223, 1225, 1267, 1268, 1270 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 273, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 17 серпня 2012 року, на одну другу частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40 (сорок), і який складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., допоміжною площею 18,6 кв.м., літ. «а» - прибудови, літ. «а1»- тераси, літ. «Б» - погріб, літ. «В», «Д», «Л»- навіс, літ. «Г», «Е» - сараї, літ. «Ж» - душ, літ. «З» - вбиральня, літ «И» - літня кухня, літ. «К» - гараж, І- цистерна, ІІ- вимощення, №№1-2 огорожа, що прийнятий в порядку спадкування за законом ОСОБА_6 після смерті батька -ОСОБА_3, померлого 21.10.2010 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 17 серпня 2012 року, право приватної власності на одну другу частину земельної ділянки площею 0,2499 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40 (сорок), кадастровий номер :05:001:0016, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка)», що прийнята в порядку спадкування за законом ОСОБА_6 після смерті батька - ОСОБА_3, померлого 21.10.2010 року.

Вказане рішення суду є правовою підставою для державної реєстрації права власності на вказані частки житлового будинку та земельної ділянки за ОСОБА_1.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40 (сорок), шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Зоря Труда, вул. Виноградна, 40 (сорок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2729,32 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко