233 № 233/2763/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участі секретаря Мішиній А.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костянтинівки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівської Державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до Державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач обґрунтовував наступними обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка постійно мешкала в АДРЕСА_1, спадкоємцем якої на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України є її син ОСОБА_2. Спадщина складається із квартири АДРЕСА_2, на яку я просив у нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Але при здійсненні нотаріусом пошуку у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав; іпотеку та суб'єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав, був знайдений запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна: Тип обтяження: арешт (архівний запис) Реєстраційний номер обтяження № 2407419 Зареєстровано: 20.09.2005 15:00:32 за № 2407419 реєстратором: АДРЕСА_5 Підстава обтяження : ухвала, б/н, 08.04.1994, Костянтинівський міський суд. Об'єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження було зареєстровано лише 10.01.2002 року на підставі ухвали, б/н від 08.04.1994р. Костянтинівського міського суду. 13 квітня 1994 року суддею Костянтинівського міського суду Божиною Л.І. була винесена ухвала про припинення провадження по справі № 2-389-1994 року у в'язку з відмовою позивача від позову, яка набула законної сили 23 квітня 1994 року, але у своїй ухвалі суд не зазначив про скасування заходів забезпечення позову та не надіслав їх до нотаріальної контори на виконання. На підставі цього вважає, що суд повинен зняти арешт та припинити обтяження накладене на підставі ухвали б/н від 08.04.1994 Костянтинівського міського суду, оскільки якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Тому просив зняти арешт та припинити обтяження за реєстраційним № 2407419зареєстрований 20.09.2005 15:00:32 реєстратором: АДРЕСА_5 на підставі ухвали б/н від 08.04.1994 Костянтинівського міського суду про накладення заборони по вчиненню будь-яких правочинів по квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_4

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, посилаючись на наведені у позові доводи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог суду надано не було (а.с.33).

З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що право власності на квартиру в АДРЕСА_1 з 28.03.1994 року належало ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло видане 28.03.1994 року відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю, зареєстроване у Костянтинівському БТІ, номер запис: 68 в книзі: 101 (а.с.14). 30 березня 1994 року за реєстром № 2-1033 Костянтинівською державною нотаріальною конторою (нотаріус Щербініна Н.П.) був посвідчений договір дарування від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_7 квартири в АДРЕСА_1 (а.с.18-19). 11 квітня 1994 року за реєстром № 2-1225 Костянтинівською державною нотаріальною конторою (нотаріус Щербініна Н.П.) була посвідчена угода між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про розірвання договору дарування квартири посвідченого 30.03.1994 року за реєстром № 2-1033, за якою право власності на квартиру було зареєстровано знов за ОСОБА_5 (а.с.20). 13 квітня 1994 року Костянтинівською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-919 був посвідчений договір дарування від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_9 квартири в АДРЕСА_1, та зареєстроване у Костянтинівському БТІ 19.04.1994р. за № 68 в книзі: 101 (а.с.21). 07 червня 1996 року Костянтинівською державної нотаріальною конторою за реєстром № 2-2333 був посвідчений договір дарування від імені ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_2 квартири в АДРЕСА_1 (а.с.22). 27.02.2001 року Костянтинівською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-343 був посвідчений договір обміну згідно якого ОСОБА_9 та ОСОБА_2 зробили обмін своїм майном та квартира в АДРЕСА_1 знову стала власністю ОСОБА_9, та зареєстрована у Костянтинівському БТІ 19.03.2001р. (а.с.23). Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка (а.с.9). Після її смерті залишилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири.

Але, 08 квітня 1994 року суддею Костянтинівського міського суду Божиною Л.І. була винесена ухвала про накладення заборони по вчиненню будь-яких правочинів по квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_4 (а.с.16). 13 квітня 1994 року суддею Костянтинівського міського суду Божиною Л.І. була винесена ухвала про припинення провадження по справі № 2-389-1994 року у в'язку з відмовою позивача від позову, яка набула законної сили 23 квітня 1994 року, але питання щодо зняття арешту /заборони по вчиненню будь-яких правочинів по квартирі АДРЕСА_2, по винесеній 08.04.1994 року ухвалі, не розглядалось, хоча відповідно до діючого законодавства суд повинен був зняти накладений арешт (а.с.17).

У Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження було зареєстровано лише 10.01.2002 року на підставі ухвали, б/н від 08.04.1994р. Костянтинівського міського суду, тобто станом на дату його реєстрацію вищевказаний об'єкт нерухомості неодноразово змінював власника, а підстави для реєстрації цього обтяження фактично були відсутні.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі за текстом Порядок): п. 4.15. видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 4.16. Порядку у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 4.17. зазначено, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Пунктом 4.18. Порядку визначені Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV передбачено підстави для державної реєстрації прав (ст. 27) та порядок проведення реєстрації. Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджено Порядок Державної реєстрації прав та документи, необхідні для такої реєстрації (ст. 40, 42).

Враховуючи норми ст. 50 Закону № 3425-XII та норми Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу (ЦПК), справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

До способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, відносяться у тому числі визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 155 ЦПК України 1963 року ухвала про забезпечення позову (накладення заборони) може бути скасована судом, який розглядає справу. Суд може одночасно з постановленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування забезпечення позову, яке не було прийнято судом та до нотаріальної контори не надходило на виконання зняття заборони.

Таким чином на час розгляду цієї справи на належне спадкоємцю майно безпідставно накладено арешт, чим порушені майнові права щодо розпорядження власністю.

Відповідно до ст.158 ЦПК України (в ред.2017 року) суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З урахуванням наведеного суд вважає, що наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Костянтинівської Державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна задовольнити повністю.

Зняти арешт та припинити обтяження за реєстраційним № 2407419зареєстрований 20 вересня 2005 року 15:00:32 реєстратором: АДРЕСА_5 на підставі ухвали б/н від 08.04.1994 Костянтинівського міського суду про накладення заборони по вчиненню будь-яких правочинів по квартирі АДРЕСА_7

Повний текст рішення виготовлений 18.07.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_6

Відповідач: Костянтинівська державна нотаріальна контора, , юридична адреса: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Театральна, 5.

Суддя