Справа № 371/1357/17 Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/2912/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 46 21.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2018 року м. Київ

Справа № 371/1357/17

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Олійника В.І.

секретар судового засідання Немудра Ю.П.,

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - Миронівська районна державна адміністрація, відділ у Миронівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київської області(апелянт), Владиславська сільська рада Миронівського району Київської області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря»,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київської області на рішення Миронівського районного суду Київської області у складі судді Поліщук А.С. від 11 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив суд визнати за ним право на земельний пай середнім розміром 2,87 в умовних кадастрових гектарах у Акціонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області по Владиславській сільській раді Миронівського району Київської області.

Позов обґрунтував тим, що в 1957 році його було прийнято в члени колгоспу імені Чапаєва села Владиславка Миронівського району Київської області. В колгоспі імені Чапаєва він працював на посадах різноробочого, водія, завідуючого авто гаражем. У зв'язку з укріпленням господарств району назву колгоспу імені Чапаєва було змінено назвою імені Ворошилова. В колгоспі імені Ворошилова в період з 1975 по 1988 роки працював на посадах завгоспа, тракториста, завідуючого авто гаражем.

Пояснив, що з 02 березня 1988 року був переведений з колгоспу імені Ворошилова в міжгосподарський сортонасінницький завод, однак залишився членом вказаного колгоспу, оскільки заяви про вихід(виключення) з нього не писав і рішення з цього питання не приймалося .

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) середнім розміром 2,87 в умовних кадастрових гектарах в Акціонерному товариства пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області, розташований на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Київської області просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважало, що його діями права позивача не порушені, тому до участі у справі його притягнуто безпідставно.

Позивач рішення суду не оскаржив та подав свій відзив на апеляційну скаргу. Вважав, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною, передчасною та надуманою. Просив апеляційне провадження закрити.

Владиславська сільська рада Миронівського району Київської області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря» рішення суду не оскаржили, відзиву на апеляційну скаргу не подавали. Вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджало розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами 1, 4 ст. 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Київської області зводиться до того, що ним своєю діяльністю (діями або бездіяльністю) права позивача не порушені, він є неналежним відповідачем по справі, тому до участі у справі його притягнуто безпідставно.

Разом з тим, оскільки апелянт факт притягнення його до участі у земельному спорі визнає, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому, рішення районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київської області - без задоволення.

Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 2958, згідно з яким, Суд повторив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 268, 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київської області залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко

В.І. Олійник