"21" серпня 2018 р.
Справа № 642/3119/18ц
2/642/1284/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 р. Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів») в складі:

головуючого судді : Ольховського Є.Б.

за участю : секретаря - Алімурадової Т.Я.

пр.-ка позивача ОСОБА_1

позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3Н.о.

пр.-ків служби в справах дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 3-я особа: Управління служб у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10.10.2012 року по 08.09.2016 рік включно. Від шлюбу 04.10.2013 року народилась дитина ОСОБА_6. Батько участі у вихованні доньки не приймає. Відповідач постійно безпідставно чинить перешкоди у виїзді дитини за кордон на відпочинок в звязку з чим позивачка прохає суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон у її супроводі без отримання згоди батька ОСОБА_3Н.о.

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова провадження в справі відкрито та її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представник позивача та позивачка підтримали позовні вимоги, посилаючись на підстави в ньому викладені.

Представник третьої особи у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 08.08.18 року зявився. Позов визнав частково пояснивши що він не заперечує проти виїзду за кордон дитини без його згоди але тільки в разі якщо мати дитини не буде йому перешкоджати у побаченнях з донькою.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступним:

судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2012 року по 08.09.2016 року включно.

У період перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін по справі народилася дитина донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1

Як встановлено судом, оскільки визнавалось відповідачем, після розірвання шлюбу він свідомо погодився на проживання дитини з позивачкою та з березня 2018 року навмисно не надає матеріальну допомогу на утримання доньки не сплачуючи аліменти та маючи заборгованість у сумі 8459.46 грн.

Неповнолітня ОСОБА_6 на данний час утримується за рахунок матері.

Згідно до пояснень сторін, мати дитини має можливість вивозити доньку за межи України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Позивачка звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній дитині без згоди та супроводу його батька.

Суд вбачає, що наведені вище норми права не містять імперативних вимог, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до положень вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на перешкоди з боку позивачки в побаченнях з донькою хоча жодних доказів на підтвердження своїх посилань не навів.

У відповідності до п.1 ст. 3 Конвенції з прав дитини (ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_3 України №789-12 от 27.02.1991 року) в усіх діях у відношенні дитини, незалежно від того , здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час фактично не спілкуються, відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон безпідставно, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди у судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька на даний час малоймовірна, приймає до уваги, що у судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується.

Враховуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 264-265, 268 ЦПК України, ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України",

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.11.2018 року по 10.12.2018 року до АРЄ з разовим терміном виїзду не більше 14 діб, з 01.03.2019 року по 30.03.19 року до АРЄ з разовим терміном виїзду не більше 14 діб, з 01.07.19 року по 30.07.19 року до Турецької Республіки з разовим терміном виїзду не більше 14 діб, з 01.08.19 р. по 30.08.19 р. до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим з 15 вересня 2019 року по 15 жовтня 2019 року до Турецької Республіки з разовим терміном виїзду не більше 14 діб у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Розяснити ОСОБА_3Н.о. що він не позбавлений права на звернення до суду з позовом про визначення та встановлення порядку його участі у вихованні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СУДДЯ Є.Б. Ольховський