Справа № 584/637/18
Провадження № 2-о/584/52/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18.05.2018 Путивльський районний суд Сумської області

в особі : головуючого - судді Толстого О.О.

за участю : секретаря Зікрати Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Путивль справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Путивльський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про встановлення факту смерті особи,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася із зазначеною заявою, в якій просила встановити факт смерті свого чоловіка ОСОБА_2, який помер 12.02.2018 на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ.

Обгрунтовувала свою заяву тим, що після смерті чоловіка вона звернулася до Путивльського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Сумській області для отримання свідоцтва про смерть, але їй було в цьому відмовлено з посиланням на те, що відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», надані нею документи на підтвердження смерті чоловіка не мають правових наслідків, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду.

Також подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник заінтересованої особи на судовий розгляд не з'явився, про день, час і місце судового розгляду справи повідомлений.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки від 12.12.2016, заявник має статус внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованим місцем проживання якої є м. Луганськ (а.с. 7).

Свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯК № 0169452 від 20.12.1969 підтверджується те, що заявник 20.12.1969 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 (а.с. 5).

12.02.2018 останній помер в м. Луганськ, що вбачається з довідки про причини смерті та інших наданих документів, які видані на тимчасово окупованій території України (а.с. 6, 10).

У проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 Путивльським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Сумській області відмовлено (а.с. 11).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на строк, що закінчується через один рік з дня набрання чинності Законом України "Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей", запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України.

Таким чином, місто Луганськ розташоване на тимчасово окупованій території Луганської області, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення".

Відповідно до статей 3,8 і 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки інформації, що міститься в цих документах про смерть особи, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що факт, який просить встановити заявник, має для неї юридичне значення, позаяк дає право на оформлення спадщини, він не пов'язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв'язку з чим є підстави для задоволення такої заяви і встановлення факту смерті ОСОБА_2 12.02.2018 в м.Луганськ.

Керуючись ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст.259, 264-265, ст.317 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

1. Заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2, Україна) про встановлення факту смерті особи задовольнити повністю.

2. Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2, Україна) в м.Луганськ, Україна, 12 числа лютого місяця 2018 року.

3. Відповідно до ч. 4 ст.317 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню.

4. Копію рішення невідкладно направити до Путивльського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області для державної реєстрації смерті особи.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_3