Єдиний унікальний номер 237/5365/16-ц Номер провадження 22-ц/775/668/2018
Головуючий у 1 інстанції: Ліпчанський С.М. Єдиний унікальний номер 237/5365/16-ц
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/668/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Агєєва О.В., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника заявника апеляційної скарги ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 237/5365/16-ц

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року (суддя Ліпчанський С.М.),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дядько ОСОБА_8. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай), розміром 6,83 умовних кадастрових гектарів, що належала померлому на підставі сертифіката серії НОМЕР_1. Заповіту дядько не залишив. Батьки дядька померли задовго до його смерті. Власних дітей дядько не мав, однак, мав дружину, яка не подавала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк після його смерті та приблизно у 2010 році померла. Дядько мав двох рідних братів ОСОБА_9 та ОСОБА_10. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, він мав двох дітей: ОСОБА_11 та ОСОБА_12. ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, він мав двох дітей: ОСОБА_13 та ОСОБА_14. Всі вони є спадкоємцями за правом представлення. Інші спадкоємці, крім нього, не мали наміру прийняти спадщину, та не подавали заяву про прийняття спадщини. Він не міг реалізувати своє право на прийняття спадщини, оскільки у нього відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин між ним та ОСОБА_8, крім того, у нього немає правовстановлюючого документу на земельну ділянку - оригіналу або дублікату сертифікату. Тому просив встановити факт родинних відносин між ним та його дядьком ОСОБА_8 та визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 6,83 умовних кадастрових гектари, що належало його дядькові ОСОБА_8 на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 14.10.1996 року.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року позов задоволено, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, як між племінником та рідним дядьком. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 6,83 умовних кадастрових гектарів по КСП ім. Пречистівка Новоукраїнської сільської ради, яка належала ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 14.10.1996 року, в порядку спадкування за законом.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що на момент смерті ОСОБА_8 з ним проживала і була зареєстрована його дружина та матір ОСОБА_7 ОСОБА_15, яка була єдиним спадкоємцем першої черги за законом та відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_15 померла, після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) , яка раніше належала ОСОБА_8 та яку ОСОБА_15 успадкувала, але не отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом. ОСОБА_7 в установлений законом строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, про наявність земельної частки (паю) дізналась із листа приватного підприємства агрофірма «Пречистівське», після чого звернулась до суду з позовом про визнання права на вказану земельну частку (пай), оскільки правовстановлюючий документ був відсутній і не міг бути відновлений у встановленому законом порядку. Лише при розгляді справи за її позовом їй стало відомо про наявність оскаржуваного рішення, яким право власності на земельну частку (пай) було визнано за ОСОБА_1. Суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 з ним постійно проживала і була зареєстрована за останнім місцем проживання спадкодавця його дружина ОСОБА_15. Однак, визнав за позивачем право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, не вказавши, яке відношення має позивач до спадкування спірної земельної частки, зокрема, до якої черги спадкоємців відноситься позивач, чи прийняв він спадщину у строки, передбачені законом і після кого із спадкодавців - ОСОБА_8 чи ОСОБА_15. При цьому встановлення факту родинних відносин не є встановленням факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8. Суд невірно застосував матеріальний закон, обмежився посиланням на ст. 1262 ЦК України, при цьому вказавши положення, які не відносяться до змісту цього закону. У рішенні не обґрунтовано, з яких причин ОСОБА_1 не оформив право власності на спадщину у нотаріальному порядку і чому вимоги про визнання права на спадщину підлягали судовому розгляду за відсутності відмови нотаріуса в оформленні цього права. Оскаржуваним рішення вирішено питання про її права, свободи, інтереси та обов'язки, оскільки вона є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_15, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8, однак суд не залучив її до участі у справі.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу із доданням доказів відправлення його копій 19.04.2018 року учасникам справи. У відзиві позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити без змін оскаржуване рішення та закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7. Зазначає, що ОСОБА_7 не надано достатніх доказів на підтвердження того, що вона є донькою ОСОБА_15. Лише реєстрація ОСОБА_15 за однією адресою з ОСОБА_8 не є доказом факту постійного проживання. У зв'язку із відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, виданою 11.09.2017 року, ОСОБА_7 не порушувалось питання про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері. Оскільки ОСОБА_7 у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини, вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Таким чином рішенням суду не вирішувались питання про її права, свободи та законні інтереси. Посилання ОСОБА_7 на те, що вона дізналась про смерть своєї рідної матері після спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини не є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Оскільки апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти скарги заперечували та просили у її задоволенні відмовити.

Заявник апеляційної скарги ОСОБА_7 та відповідачка ОСОБА_6 в засідання апеляційного суду не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5, позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Ухвалене у даній справі судове рішення у оскаржувані частині не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи позов суд виходив із його доведеності та зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, після його смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 6,83 умовних кадастрових гектарів, розташовану в КСП ім. Пречистівка Новоукраїнської сільської ради, спадкодавець не залишив заповіту на випадок своєї смерті. Відповідно до довідки виконкому Новоукраїнської сільської ради Мар'їнського району Донецької області №2557 від 29.12.2016 року ОСОБА_8 дійсно до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року був жителем АДРЕСА_2 і був зареєстрований по АДРЕСА_1. На момент смерті з ним були зареєстровані та проживали наступні члени сім'ї: ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідно до довідки цього ж виконкому №2558 від 29.12.2016 року ОСОБА_15 дійсно до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року була жителем АДРЕСА_2 і була зареєстрована по АДРЕСА_1. Спадкоємці першої черги у спадкодавця відсутні. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. З наданих документів та письмових пояснень вбачається, що ОСОБА_1 є рідним племінником померлого ОСОБА_8. Позивач у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не подав.

При цьому суд не звернув увагу на те, що позивач посилався на ч.3 ст. 1266 ЦК України, якою визначено спадкування за правом представлення, та, зокрема, зазначено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

В порушення вимог ч. 4 ст. 265 ЦПК України суд не вказав у рішенні мотиви незастосування норми права, на яку посилався позивач та мотиви застосування норми права, що застосована судом, а саме статті 1262 ЦПК України, зміст якої суд привів неправильно. А саме суд зазначив, що відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця, у той час, як відповідно до дійсного змісту ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно із частинами 1,3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частини 1, 3 ст. 1272 ЦК України).

Зазначивши у рішенні встановлені на підставі довідок виконкому Новоукраїнської сільської ради Мар'їнського району Донецької області від 29.12.2016 року №2557 та №2558 обставини щодо того, що на момент смерті ОСОБА_8 з ним була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, суд не врахував положення ч.3 ст. 1268 ЦК України, не перевірив, чи не відмовлялась ОСОБА_15 від спадщини, адже, у разі, якщо не відмовлялась, вона є такою, що прийняла спадщину.

У справі відсутні відомості про те, чи звертався позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

До апеляційної скарги ОСОБА_7 додані докази на підтвердження того, що вона є дочкою ОСОБА_15.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_16 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 року, її батьками є ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (а.с.54).

28.03.1967 року ОСОБА_18 розірвала шлюб з ОСОБА_17, після розірвання шлюбу її прізвище ОСОБА_19, що підтверджено витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу (а.с.58).

21.04.1969 року ОСОБА_19 зареєструвала шлюб з ОСОБА_20, її прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_20, цей шлюб розірвано 29 січня 1990 року, що підтверджено витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.59).

30 січня 1990 року ОСОБА_21 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8, після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_8, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.50).

Згідно з копією свідоцтва про смерть ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.52).

ОСОБА_16 31 липня 1981 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_22, після державної реєстрації шлюбу її прізвище ОСОБА_22, цей шлюб розірвано 18 листопада 1986 року, що підтверджено витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.55).

18 листопада 1987 року ОСОБА_23 зареєструвала шлюб з ОСОБА_24, після державної реєстрації шлюбу її прізвище ОСОБА_24, цей шлюб розірвано 17 серпня 2005 року, що підтверджено витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.56).

10 травня 2008 року ОСОБА_25 зареєструвала шлюб з ОСОБА_26, після державної реєстрації шлюбу її прізвище ОСОБА_26, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с.57).

Таким чином, підтверджено, що ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_15, тому є безпідставним посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на недоведеність цієї обставини та не встановлення родинних стосунків.

Визнавши за позивачем право власності на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за відсутності доказів того, що дружина померлого ОСОБА_15, яка проживала та була зареєстрована разом із померлим, відмовилась у встановленому законом порядку від спадщини суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та обов'язки дочки ОСОБА_15 - ОСОБА_7, яка не була залучена до участі у справі.

Згідно з п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення в частині задоволення позову про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

В частині встановлення факту родинних відносин між позивачем та ОСОБА_8 рішення не оскаржене та відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом законність та обґрунтованість рішення у вказаній частині не розглядалась.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_7 при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 2 751,28 грн. (а. с. 79, 81), на підставі ч. ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з позивача на користь ОСОБА_7 судові витрати по сплату судового збору у вказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 6,83 умовних кадастрових гектарів по КСП ім. Пречистівка Новоукраїнської сільської ради, яка належала ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 14.10.1996 року, в порядку спадкування за законом.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання права на земельну частку (пай) площею 6,83 умовних кадастрових гектарів по КСП ім. Пречистівка Новоукраїнської сільської ради, яка належала ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 14.10.1996 року, в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 751,28 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят одна гривня двадцять вісім копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2018 року.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: О.В. Агєєв

О.О. Тимченко