Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 359/8126/16-ц

провадження № 61-3848св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Кузнєцова В.О., УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2017 року у складі судді Борця Є. О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він був власником садового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. 29 липня 2013 року з прилюдних торгів, вказаний будинок відчужений ОСОБА_5 04 березня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу, вона продала цей будинок ОСОБА_4 Проте рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року прилюдні торги визнані недійсними. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 не набула права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна та не мала права відчужувати його ОСОБА_4

Посилаючись на викладене, позивач просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 садовий будинок із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 садовий будинок із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року, публічні торги, на яких ОСОБА_5 придбала садовий будинок із надвірними будівлями, визнані недійсними, у зв'язку з чим ОСОБА_5 не набула право власності на цей об'єкт нерухомого майна та не мала права відчужити його у власність ОСОБА_4, яка за встановлених у справі обставин є добросовісним набувачем. При цьому суд вказав на відсутність підстав для застосування строку позовної давності у цій справі, оскільки ОСОБА_4 заволоділа спірним садовим будинком лише 04 березня 2014 року, а тому саме із цього дня починається відлік строку позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, яка у порядку статті 388 ЦК Українипридбала будинок за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати , про що набувач не знав і не міг знати.

У грудні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Продаж майна на прилюдних торгах, проведених із порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісний набувач, у якого майно не може бути витребувано за будь-яких умов. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 жовтня 2011 року у справі № 3-98гс11, яка має враховуватися усіма судами. ОСОБА_5 станом на момент укладення договору купівлі-продажу із ОСОБА_4 була законним власником та добросовісним набувачем майна з прилюдних торгів, оскільки за законом правомірність права власності презюмується.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У квітні 2018 року від ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що домоволодіння вибуло з його володіння поза його волею, внаслідок порушення вимог законодавства встановлених для виконання судових рішень, а тому для вирішення спору не може застосовуватися частина друга статті 388 ЦК України.

У травні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_5, згідно з яким з моменту вибуття з володіння ОСОБА_3 будинку та до моменту подання ним позову про витребування майна, пройшов строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом. Крім того, суди не звернули увагу на те, що договір купівлі-продажу за яким вона придбала спірне домоволодіння, є чинним та ніким не оскаржене.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Судом установлено, що ОСОБА_3 був власником садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, третя особа - СТ «Святище-2», про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 скасоване рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2010 року та ухвалено нове рішення, яким, зокрема, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 грошові кошти, отримані за договором у розмірі 2 982 074,00 грн та судові витрати у розмірі 27 357,96 грн.

14 листопада 2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-173/2010 на виконання вказаного рішення апеляційного суду.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрив виконавче провадження № 34788951, у ході виконання якого проведено реалізацію домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах.

29 липня 2013 року був підписаний протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 1013327/1, яке належить ОСОБА_3, відповідно до якого філія 10 ПП «Нива-В.Ш.» відчужила на користь ОСОБА_5 спірне домоволодіння.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року, визнано недійсними прилюдні торги, проведені 29 липня 2013 року філією 10 ПП «Нива-В.Ш.» із реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять садовий будинок (літера «А-2») загальною площею 386,9 кв. м із надвірними господарськими будівлями і спорудами: колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа №1-3. Визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, затверджений філією 10 приватного підприємства «Нива-В.Ш.» від 29 липня 2013 року № 1013327/1. Визнано недійсним акт державного виконавця, затверджений начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах від 09 серпня 2013 року № 1245/9.

04 березня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 відчужила спірне домоволодіння ОСОБА_4

Звертаючись до суду із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, ОСОБА_3 вказував на преюдиційність рішення Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, яким визнані недійсними прилюдні торги, на яких продане його домоволодіння, що свідчить про те, що ОСОБА_5 не набула право власності на цей об'єкт нерухомого майна та не мала права відчужити його у власність ОСОБА_4

Проте із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій погодитися не можна з огляду на таке.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди мають враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦКУкраїни).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК Українипідставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Разом з тим, частина друга статті 388 ЦК України містить заборону витребування майна у добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень.

Ця норма спрямована на захист інтересів добросовісного набувача, який придбав у такому порядку майно, а отже, не допускає можливості витребування його власником за будь-яких умов.

Встановлені судами обставини свідчать про те, що реалізація спірного майна відбулась в примусовому порядку для виконання судового рішення, а тому частина перша статті 388 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, не підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, оскаржувані рішення ухвалені при неправильному застосуванні норми матеріального права, що у відповідності статті 412 ЦК України є підставою для скасування судових рішень та ухвалення нового рішення.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність підстав для витребовування майна у відповідача, застосовуючи частину другої статті 388 ЦК України, суд враховує, що захист прав добросовісного набувача від витребовування майна, яке придбано ним в порядку виконання судових рішень, можливий лише у разі, якщо процедура продажу відповідала вимогам закону. Якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до частини другої статті 388 ЦК України.

У справі встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року встановлено, що прилюдні торги проведені з порушенням вимог законодавства щодо правил проведення прилюдних торгів, визначених пунктом 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів із реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (у редакції станом на період проведення прилюдних торгів), внаслідок чого порушені законні права позивача бути повідомленим про проведення торгів та позбавило його можливості взяти участь у проведенні торгів. Апеляційний суд також послався на невідповідність стартової ціни продажу ринковій ціні на таке майно.

Проте, постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/9629/15-ц скасоване рішення Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року про визнання недійсними прилюдних торгів.

Таким чином, на даний час не може бути витребувано у ОСОБА_4 майно, придбане на прилюдних торгах, з урахуванням того, що скасовано рішення суду про визнання прилюдних торгів недійсними.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 13 780,00 грн. Крім того, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 579,00 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2017 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 13 780,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 579,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

Г. І. Усик