Ухвала

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 755/16157/15-ц

провадження № 61-36775вно18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Форція-ЛТД»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Форція-ЛТД» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форція-ЛТД», третя особа - ОСОБА_2, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форція-ЛТД» (далі - ТОВ «Форція-ЛТД»), третя особа - ОСОБА_2, та просив витребувати від ТОВ «Форція-ЛТД» металевий збірно-розбірний торговельний павільйон № АДРЕСА_1, яким незаконно, без відповідної правової підстави заволодів відповідач, створивши йому перепони щодо повернення цього майна. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року, укладеного між ним та ОСОБА_2, він набув право власності на майно - вказаний металевий збірно-розбірний торговельний павільйон для ведення роздрібної торгівлі, сплативши продавцю номінальну вартість набутого майна. До укладення цього договору ОСОБА_2 розпискою від 05 травня 2008 року передав йому зазначений павільйон на умовах розпорядження цим майном на власний розсуд. 01 грудня 2008 року він уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Парк Сервіс» (далі - ТОВ «Парк Сервіс») договір № 210 на право зайняття на платній основі місця № АДРЕСА_1. У березні 2011 року з'явився новий співвласник ринку автозапчастин - ТОВ «Форція-ЛТД», з яким укладалися наступні договори щодо розташування спірного торговельного павільйону. Однак у договорах оренди земельної ділянки за вимогою відповідача вже вказувалося не місце розташування малої архітектурної форми (далі - МАФ), а оренда самого торговельного павільйону, який відповідач назвав «складським приміщенням». Останній договір з відповідачем було укладено 01 січня 2014 року строком до 31 грудня 2014 року. ТОВ «Парк-Сервіс» направило йому припис-попередження від 12 червня 2014 року НОМЕР_1 про звільнення охоронної зони кабельної мережі від МАФа, яким запропонувало до 15 липня 2014 року самостійно прибрати МАФ з охоронної зони кабельної мережі. Після закінчення строку дії договору від 01 січня 2014 року № 210/19-14-5 він більше не укладав аналогічних договорів на новий строк, а навпаки неодноразово робив спроби забрати свій торговельний павільйон з території авторинку з метою встановлення його в іншому місці, однак працівники ТОВ «Форція-ЛТД» чинили йому опір, заявляючи, що спірний павільйон належить їм.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не надано правовстановлюючих документів, які підтверджували б його право власності на спірний збірно-розбірний торговельний павільйон. Разом з тим рішенням Господарського суду міста Києва від 20 липня 2015 року у справі № 910/13023/15 за позовом ТОВ «Форція-ЛТД» до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 про стягнення 19 623 грн 80 коп., розірвання договору та повернення майна, вимоги позивача було задоволено повністю. Це рішення набрало законної сили згідно з постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 січня 2016 року, з якої вбачається, що спірне майно не належить ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 червня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що в порушення вимог статей 10, 303 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), апеляційний суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, належним чином не перевірив доводів позивача і не дав належної правової оцінки наданим ОСОБА_1 доказам на підтвердження його права власності на спірне майно, зокрема договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року, укладеному між позивачем і ОСОБА_2, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Витребувано з незаконного володіння ТОВ «Форція-ЛТД» на користь ОСОБА_1 збірно-розбірний торговельний павільйон розміром 200 см х 350 см загальною площею 7 кв. м під номером 210, що знаходиться на земельній ділянці, розташованій на території автомобільного ринку за адресою: бульвар Перова, 19а, місто Київ. Стягнуто з ТОВ «Форція-ЛТД» на користь ОСОБА_1 1 114 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

15 червня 2018 року ТОВ «Форція-ЛТД» подало до Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови цього суду від 28 березня 2018 року з підстав наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Заява ТОВ «Форція-ЛТД» обґрунтована тим, що 21 травня 2018 року ТОВ «Парк Сервіс», яке є власником земельних ділянок по бульвару Перова, 19 та 19а у місті Києві, на яких розташований автомобільний ринок, повідомило заявнику про те, що 20 квітня 2018 року на виконання постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року без залучення компетентних державних органів позивач разом із групою невідомих осіб спортивної статури увірвалися на територію авторинку по бульвару Перова, 19 у місті Києві і шляхом демонтажу вивезли торговельний павільйон під номером НОМЕР_3 площею 7,5 кв. м. При цьому за інформацією ТОВ «Парк Сервіс» за вказаними адресами збірно-розбірного торговельного павільйону розміром 200 см х 350 см загальною площею 7 кв. м під номером НОМЕР_2, який нібито належить ОСОБА_1, ніколи не було. Усі павільйони належать цьому товариству і жоден з них не має інвентарного номеру НОМЕР_2. Порядкові номери приміщень змінюються приблизно однин раз на два роки в залежності від зміни плану їх розміщення. На думку заявника, Верховний Суд ухвалив рішення без врахування того, що торговельний павільйон є річчю, яка не наділена тільки їй властивими ознаками і не може бути ідентифікована з-поміж інших однорідних речей з такими ж ознаками. Тому рішення про витребування майна не може бути виконане. Зазначені обставини є нововиявленими, оскільки не були йому відомі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами у цій справі та витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду міста Києва.

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав заперечення на заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року, в якому посилався на те, що під час демонтажу належного йому павільйону були присутні представники авторинку та працівники поліції, яким він надав усі документи про право власності на МАФ, зокрема висновок експерта та судове рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння. У висновку судової будівельно-технічної експертизи, яка була призначена Апеляційним судом міста Києва, зазначено: «під час обстеження фасаду металевого торговельного павільйону, який був ідентифікований під номером НОМЕР_2, наявна наклейка «НОМЕР_3». Разом з тим вказаний павільйон розташований в ряді однотипних суміжних павільйонів по фасаду авторинку вздовж бульвару Перова, на яких наявна нумерація, що свідчить про те, що вказаний позивачем павільйон при відповідній нумерації повинен бути розташований під номером 210». У січні 2015 року ТОВ «Форція-ЛТД» та адміністрація ринку самі змінили номер належного йому павільйону з «НОМЕР_2» на «НОМЕР_3», мотивуючи ці дії тим, що вони періодично здійснюють таку перереєстрацію майна.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити з таких підстав.

Під час розгляду справи по суті судами встановлено, що 06 березня 2008 року між ТОВ «РЕМБУД-Т» (Підрядник) та ОСОБА_2 (Замовник) було укладено Договір підряду, за умовами якого Підрядник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, на свій ризик виготовити за завданням Замовника з використанням своїх матеріалів та устаткування торговельний павільйон з проведенням електричних мереж розміром 3,5 м х 2 м загальною площею 7 кв. м, розмістивши його на земельній ділянці, розташованій за адресою: бульвар Перова, 19а, місто Київ (територія авторинку з боку бульвару Перова, що у місті Києві), а Замовник в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобов'язався прийняти та оплатити зазначені вище роботи. 08 березня 2008 року ТОВ «РЕМБУД-Т» прийняв від ОСОБА_2 плату за виготовлення торговельного павільйону в розмірі 23 тис. грн. Актом прийому-передачі від 25 квітня 2008 року ОСОБА_4 підтвердив, що торговельний павільйон знаходиться у належному стані та місці, жодних претензій до ТОВ «РЕМБУД-Т» він не має. 05 травня 2008 року ОСОБА_2 на підставі розписки передав ОСОБА_1 збірно-розбірний торговельний павільйон НОМЕР_1 розміром 200 см х 350 см загальною площею 7 кв. м на земельній ділянці, розташованій на території автомобільного ринку за адресою: бульвар Перова, 19а, місто Київ, на умовах розпорядження на власний розсуд. 12 травня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу вказаного збірно-розбірного торговельного павільйону, за умовами якого ОСОБА_1 набув право власності на вказане майно, сплативши за нього номінальну вартість. Згідно з актом прийому-передачі від 12 травня 2008 року ОСОБА_1 підтвердив, що набуте ним на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року майно знаходиться у належному стані та розташоване на місці, вказаному в договорі купівлі-продажу. Жодних претензій до ОСОБА_2 стосовно набутого майна він не має. Згідно з пунктами 1.1 договорів від 01 грудня 2008 року НОМЕР_1, від 25 грудня 2011 року НОМЕР_1, від 17 грудня 2012 року НОМЕР_1, від 01 січня 2014 року НОМЕР_1, укладених між ТОВ «Парк-Сервіс» та ФОП ОСОБА_1, товариство надало останньому право займати місце для торгівлі НОМЕР_1 площею 7,5 кв. м на території ринку автозапчастин «Авторинок», а ОСОБА_1 зобов'язався оплачувати послуги у розмірах, встановлених договором. На підставі договорів від 24 березня 2011 року № 19-11-9, від 01 січня 2012 року № 19-12-07, від 01 січня 2013 року НОМЕР_1, від 01 січня 2014 року НОМЕР_1/19-14-5, укладених між ТОВ «Форція-ЛТД» та ФОП ОСОБА_1, товариство надало останньому складське приміщення НОМЕР_1 площею 7,5 кв. м, яке знаходиться на території ринку автозапчастин, ФОП ОСОБА_1 зобов'язався використовувати передане приміщення для здійснення підприємницької діяльності та оплачувати його використання. 03 грудня 2010 року між ТОВ «Салізінг» (Продавець) та ТОВ «Форція-ЛТД» (Покупець) було укладено договір № 19-13-10, за умовами якого Продавець у порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язався передати у власність Покупцю належні Продавцеві на праві власності торговельні павільйони з облаштованими у них складськими приміщеннями у кількості 9 штук площею 7,5 кв. м кожний, а Покупець зобов'язався прийняти це майно та оплатити його вартість у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та задовольняючи позов, Верховний Суд виходив з того, що 12 травня 2008 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу тимчасової споруди- збірно-розбірного торговельного павільйону, розміром 200 см х 350 см загальною площею 7 кв. м, що знаходиться під номером АДРЕСА_1. Оскільки тимчасова споруда не є нерухомістю, то законом не вимагається обов'язкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору відчуження чи оренди такої споруди, відсутня необхідність державної реєстрації вказаного майна. Тому посилання судів попередніх інстанцій на недоведеність ОСОБА_1 свого права власності на спірне майно є помилковими і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п'ята статті 423 ЦПК України).

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені ТОВ «Форція-ЛТД» у заяві обставини не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки вони не відповідають усім необхідним умовам таких обставин.

Зокрема, з наведених заявником доводів не вбачається, що йому не були та не могли бути відомими обставини про те, що на час розгляду справи на збірно-розбірному торговельному павільйоні розміром 200 см х 350 см загальною площею 7 кв. м під номером НОМЕР_2 була розміщена наклейка «НОМЕР_3».

В матеріалах справи наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи, призначеної Апеляційним судом міста Києва, в якому зазначено, що під час обстеження фасаду металевого торговельного павільйону, який був ідентифікований під номером НОМЕР_2, наявна наклейка «НОМЕР_3». Разом з тим вказаний павільйон розташований в ряді однотипних суміжних павільйонів по фасаду авторинку вздовж бульвару Перова, на яких наявна нумерація, що свідчить про те, що вказаний позивачем павільйон при відповідній нумерації повинен бути розташований під номером НОМЕР_2.

Крім цього, у вказаному висновку та в матеріалах справи наявні фотографії, за допомогою яких можливо як ідентифікувати належний позивачу торговельний павільйон з-поміж інших павільйонів, так і визначити його місце розташування на території авторинку.

Вказані заявником обставини не впливають на висновки Верховного Суду по суті спору, зокрема про те, що ОСОБА_1 є власником збірно-розбірного торговельного павільйону, який знаходиться на земельній ділянці, розташованій на території автомобільного ринку за адресою: бульвар Перова, 19а, місто Київ.

З огляду на викладене, звертаючись із заявою, ТОВ «Форція-ЛТД»безпідставно визначило як нововиявлені ті обставини, які були відомі судам під час вирішення спору.

Події, на які посилається заявник, що мали місце 20 квітня 2018 року і полягали у демонтажу та вивезенні позивачем торговельного павільйону під номером НОМЕР_3 площею 7,5 кв. м з території автомобільного ринку, відбулися після ухвалення судового рішення, про перегляд якого подана заява, а відтак не є нововиявленими обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими обставинами суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Форція-ЛТД» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року.

Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Форція-ЛТД» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форція-ЛТД», третя особа - ОСОБА_2, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постанову Верховного Суду від 28 березня 2018 року залишити в силі.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний