Справа №752/4007/18
Провадження по справі № 4-с/752/122/18
У Х В А Л А

02.04.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головкова Ю.В. від 23.01.2018 року, -

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головкова Ю.В. від 23.01.2018 року.

В обґрунтування поданої скарги зазначено про те, що 13.02.2018 року ОСОБА_1 було одержано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55580080 від 23.01.2018 року державного виконавця Головкова Ю.В по примусовому виконанню вимога про сплату боргу № Ф-344 виданий 06.07.2016 року.

З даною постановою ОСОБА_1 не погоджується в повному обсязі, вважаю її упередженою, винесеною з порушенням норм процесуального права, норм чинного законодавства України, та такою, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити з наведених у скарзі обставин.

Державний виконавць Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головков Ю.В. у судове не з'явився з невідомих для суду причин, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся в установленому законом порядку.

Вислухавши пояснення представника скаржника, вивчивши матеріали справи за скаргою, судом встановлено наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, визначено розділом VІІ цього Кодексу у статтях 447-453 в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В ході розгляду скарги, судом встановлено, що 23.01.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55580080 про стягнення з ОСОБА_1 175,79 грн. на користь Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Однак з даним твердженням суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Аналіз чинного законодавства та судової практики свідчить про те, що діючим законодавством не передбачено порядок виконання вимог ПФУ про сплату боргу державною виконавчою службою, а тому державна виконавча служба не має права приймати зазначені вимоги до виконання та відкривати виконавче провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів визначених цим законом…, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до розділу VІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Прикінцеві положення) були виключені ч.ч.1-9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме ч.3 вказаної статті, якою вимоги про сплату боргу надавався статус виконавчого документу, тобто державна виконавча служба відкриває виконавчі провадження на підставі документів, які не є виконавчими.

Згідно пункту 7 розділу Прикінцевих положень стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Таким чином, з 1 січня 2011 року статтею 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обов'язок з виконання вимог Пенсійного фонду не покладено на органи державної виконавчої служби, а з урахуванням пункту 7 розділу Прикінцевих положень вимоги є підставами для звернення органів Пенсійного фонду до суду з позовами про стягнення несплаченої суми боргу та відповідно подальшого відкриття органами державної виконавчої служби виконавчих проваджень на підставі виключно рішень суду згідно статті 17 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.14 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виконавчими документами є лише рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу передбачених частинами дев'ятої та десятої цієї статті.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження лише на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.17 цього закону.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі неподання виконавчого документа, зазначеного у ст. 17 цього закону, проте державний виконавець Головков Ю.В. такі дії не вчинив.

Так, державним виконавцем Головковим Ю.В., порушено ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби - пп.2 п.1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює «Інші необхідні дії, у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає скаргу такою що підлягає задоволенню.

За приписом ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи викладені у скарзі.

Дії державного виконавця не відповідають ст..ст.17,19,25 Закону України «Про виконавче провадження», ч.14 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України,суд -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головкова Ю.В. від 23.01.2018 року, - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Головкова Ю.В. від 23.01.2018 року виконавчого провадження № 55580080.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя