Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 554/8916/15-ц

провадження № 61-13312св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2015 року у складі судді Андрієнко Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року у складі суддів: Бутенко С. Б., Пікуля В. П., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 05 серпня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про строковий банківський вклад, за умовами якого банк прийняв від клієнта вклад у розмірі 143 139,15 дол. США на строк розміщення 122 дні з 05 серпня 2014 року до 05 грудня 2014 року зі сплатою 9,75 % річних.

На забезпечення виконання своїх зобов'язань за цим договором щодо повернення ОСОБА_4 грошових коштів та сплати нарахованих процентів за користування вкладом, ПАТ «Енергобанк» передав відповідачу в іпотеку згідно з договором іпотеки від 08 серпня 2014 року нежитлові приміщення загальною площею 263,3 кв. м в будинку літ. А-5 на АДРЕСА_1, що належать ПАТ «Енергобанк» на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2008 року.

Відповідно до пунктів 1.4 та 1.5. договору іпотеки загальна балансова вартість та узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 6 658 000,00 грн.

На підставі постанови правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року № 96 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12 лютого 2015 року прийнято рішення № 29 про запровадження з 13 лютого 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк».

Позивач зазначав, що вказаний договір про строковий банківський вклад є нікчемним на підставі статті 633 ЦК України, оскільки укладений банком із відповідачем на більш вигідних та сприятливих умовах у порівнянні з іншими вкладниками (забезпечений іпотекою). За таких обставин, недійсність (нікчемність) основного зобов'язання спричиняє недійсність й правочину щодо його забезпечення.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 08 серпня 2014 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 08 серпня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4, що посвідчений 08 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 1557. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що жодним нормативним актом не встановлено, що виконання банком своїх зобов'язань за договором банківського вкладу має бути забезпечене заставою. У порушення вимог статті 633 ЦК України ПАТ «Енергобанк» уклав з відповідачем договір банківського вкладу на більш вигідних та сприятливих умовах у порівнянні з іншими вкладниками. Укладення договору іпотеки порушує права інших вкладників, які отримали через Фонд гарантування вкладів лише по 200 000,00 грн. У разі продажу спірного нежитлового приміщення Фонд отримає прибутки та зможе розрахуватися також з іншими кредиторами ПАТ «Енергобанк».

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому судовому розгляді, суд апеляційної інстанції, урахувавши висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року, ухвалою від 18 жовтня 2017 року залишив без змін рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2015 року.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем були укладені договори іпотеки на забезпечення виконання договору банківського владу і з іншими особами, тому висновки суду, що з ним було укладення договір банківського вкладу на більш вигідних та сприятливих умовах у порівнянні з іншими вкладниками є помилковими. Апеляційний суд, посилаючись на статті 6, 627 ЦК України (свобода договору), безпідставно визнав недійсним договір іпотеки, при тому, що жодним нормативно-правовим актом не заборонено укладення договору іпотеки в забезпечення договору банківського вкладу. Також судом неправильно застосовано положення пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки умови договору банківського вкладу не містять жодних умов, які б передбачали платіж чи передачу іншого майна банку з метою надання йому переваг чи пільг. Крім того, судом не взято до уваги, що волевиявлення позивача на укладення договору іпотеки підтверджується протоколом засідання правління ПАТ «Енергобанк» від 05 серпня 2015 року № 53.

Заперечення на касаційну скаргу позивач не подавав.

14 травня 2018 року на адресу Верховного Суду від адвоката уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк», Бєлкіна М. Л., надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні Верховного Суду, яке призначено на 16 травня 2018 року, мотивоване можливістю надати додаткові пояснення у справі.

Разом з цим ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2018 року вирішено справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним призначити до розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, тому клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 05 серпня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про строковий банківський вклад, за умовами якого банк прийняв від клієнта вклад у розмірі 143 139,15 дол. США на строк розміщення 122 дні з 05 серпня 2014 року до 05 грудня 2014 року зі сплатою 9,75 % річних.

На забезпечення виконання своїх зобов'язань за цим договором щодо повернення ОСОБА_4 грошових коштів та сплати нарахованих процентів за користування вкладом, ПАТ «Енергобанк» передав відповідачу в іпотеку згідно з договором іпотеки від 08 серпня 2014 року нежитлові приміщення загальною площею 263,3 кв. м у будинку літ. А-5 на АДРЕСА_1, що належать ПАТ «Енергобанк» на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2008 року.

Відповідно до пунктів 1.4 та 1.5. договору іпотеки загальна балансова вартість та узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 6 658 000,00 грн.

На підставі постанови правління Національного банку України від 12 лютого 2015 № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12 лютого 2015 прийнято рішення № 29 про запровадження з 13 лютого 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк».

Відповідно до частин першої, другої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої-третьої, шостої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Тобто, цивільне законодавство встановлює норми, які є обов'язковими для сторін, і від яких вони відійти не можуть, як при укладенні, так і при виконанні публічного договору. Такі норми можуть мати форму типових договорів, які забезпечують однакове оформлення договірних відносин.

Долучені позивачем внутрішні документи ПАТ «Енергобанк», зокрема Положення «Про порядок здійснення вкладних (депозитних) операцій з фізичними особами в національній та іноземній валютах в ПАТ «Енергобанк», затверджене рішенням правління від 02 листопада 2010 року № 20 та рішення правління від 10 жовтня 2011 року № 39, не містять положень, які б передбачали можливість забезпечення виконання депозитного зобов'язання банку іпотекою та надання переваг в умовах договору щодо такого забезпечення вкладникам як споживачам ПАТ «Енергобанк».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У частині другій статті 215 ЦК України зазначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, урахувавши наведені норми матеріального права та положення спірного договору іпотеки, дійшов правильного висновку про відсутність у ОСОБА_4 пільг, що могли б вплинути на умови, за яких укладався договір про строковий банківський вклад, та порушення прав інших вкладників банку, та обґрунтовано визнав недійсним укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 договір забезпечення банківського вкладу іпотекою.

Таким чином, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідилинаявні у справі докази, надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про неправильне застосування апеляційним судом норм статей 6, 627 ЦК України, про вільне волевиявлення позивача на укладення договору іпотеки, яке підтверджується протоколом засідання правління ПАТ «Енергобанк» від 05 серпня 2015 року № 53, є аналогічними доводам апеляційної скарги ОСОБА_4, яким уже надана обґрунтована правова оцінка апеляційним судом.

Твердження касаційної скарги про те, що ПАТ «Енергобанк» також укладав аналогічні договори іпотеки з іншими вкладниками для забезпечення виконання договорів депозитного вкладу, не підтверджені ніякими доказами.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, про незаконність судових рішення не свідчать.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик