Справа № 145/548/17
Провадження № 22-ц/772/1142/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 рокуСправа № 145/548/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Голоти Л.О.,

суддів: Рибчинського В.П., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_3,

відповідач : Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю

«Агрофірма «Красне»,

третя особа : ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красне», третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.03.2018 року, ухвалене у складі судді Кіосак Н.О., повний текст рішення виготовлено 14.03.2018 року, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красне» (далі СТОВ «Агрофірма «Красне») про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позов обґрунтовано тим, що від державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції йому стало відомо про наявність рішення господарського суду Тернопільської області від 24.12.2014 року по справі № 921/1258/14-г/14, яким з нього стягнуто грошові кошти за невиконання договору купівлі-продажу від 17.04.2013 року.

16.03.2017 року позивач звернувся із заявою до господарського суду Тернопільської області про ознайомлення із матеріалами справи та дізнався, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 24.12.2014 року по справі № 921/1258/14-г/14 з нього на користь СТОВ «Агрофірма «Красне» присуджено 200000 грн. суми основного боргу; 13476,72 грн. пені; 6 000 грн. - штрафу; 8736,99 коп. 3% річних та 4564,28 грн. судового збору (справа № 921/1258/14-г/14).

Підставою для ухвалення зазначеного рішення стали договір купівлі-продажу від 17.04.2013 року, видаткові накладні № 01915 від 17.04.2013 року, № 01936 від 24.04.2013 року, № 01944 від 25.04.2013 року відповідно до яких контрагенту передано сільськогосподарську продукцію на загальну суму 300000 грн.; довіреність № 1 від 17 .04.2013 року; гарантійний лист від 19.06.2013 року; акт звірки розрахунків від 18.06.2013 року; претензії від 31.05.2013 року за вих. № 57 складені і підписані від його імені невідомою особою. Про наявність даних документів він дізнався 16.03.2017 року з матеріалів даної справи.

Зазначає, що під час судового розгляду справи у господарському суді він не був повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, не був ознайомлений із позовною заявою та додатками до неї, не брав участі у засіданнях, був позбавлений можливості подавати докази.

Стверджує, що він ніколи не мав ніяких господарських відносин із відповідачем ТОВ «Агрофірма «Красне», не знайомий із його керівництвом і не знає, де воно розташовано. Жодних договорів із ТОВ «Агрофірма «Красне» не підписував і відповідно не одержував ніякої продукції. Також, не одержував і не підписував ніяких претензій, поданих до нього вищезазначеним товариством.

25.03.2015 року він припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 203, 207, 215, 216, 655 ЦК України, ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.04.2013 року, який укладений від його імені із ТОВ «Агрофірма «Красне».

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.06.2017 року залучено ОСОБА_4 до участі у справі як третю особу на стороні відповідача.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.03.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено позовні вимоги, оскільки відповідно до висновку судово-почеркознавчої та технічної експертизи № 377/378/16-21 від 03.06.2016 року, проведеної в рамках кримінального провадження №0000213 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, відомості про який внесено до ЄРДР за заявою СТОВ Агрофірма «Красне», згідно якого, підписи від імені ОСОБА_3 у договору купівлі-продажу від 17.04.2017 року № 72, видаткових накладних на поставку цукру за № 01915 від 17.04.2013 року, за № 01935 від 24.04.2013 року та за № 01944 від 25.04.2013 року; довіреності № 1 від 17.04.2013 року; акті звірки розрахунків за № 00015 від 18.06.2013 року виконані не ОСОБА_3, а ОСОБА_4

При цьому, суд зазначив, що суду не надано доказів про існування договору письмової довіреності у ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 на укладення договору від 17.04.2013 року, тобто відсутні підстави стверджувати про вчинення ним правочину з перевищенням повноважень, оскільки даних повноважень не існувало, відтак, підстав для застосування ч. 1 ст. 241 ЦК України, в даних правовідносинах не вбачається.

Суд також виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, так як згідно платіжного доручення № 25 від 23.04.2013 року ФОП ОСОБА_3 дав розпорядження ПАТ «Креді ОСОБА_6» перерахувати з рахунку № 25648 на рахунок СТОВ «Агрофірма «Красне» № 8 на виконання договору від 17.04.2013 року за цукор 100000 грн., тобто 23.04.2013 року позивач міг, мав можливість дізнатись у зв'язку з чим, на виконання якого договору, він перераховує таку суму коштів на рахунок іншої юридичної особи, тобто дізнатись про порушення своїх прав та особу, яка його порушила.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що докази, які містяться у справі, дають підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним у звязку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень та відсутністю волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Зазначає, що відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, ОСОБА_3 лише 16.03.2017 року дізнався про існування договору купівлі-продажу від 17.04.2013 року, коли ознайомився із рішенням господарського суду Тернопільської області від 24.12.2014 року та матеріалами справи № 921/1258/14-г/14.

Посилається на те, що висновки суду, що позивач був обізнаний про зміст правочину здійснюючи платіж 23.04.2013 року ґрунтуються на припущеннях.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, СТОВ «Агрофірма «Красне» подано відзив, в якому відповідач, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що ФОП ОСОБА_3 прийняв на виконання договору купівлі-продажу № 72 від 17.04.2013 року шляхом підписання його представником видаткових накладних від 17.03.2013 року № 01915, від 24.04.2013 року № 01936, від 25.04.2013 року № 01944. Крім того, 23.04.2013 року ФОП ОСОБА_3 приступив до виконання умов договору купівлі-продажу та здійснив платіжним дорученням № 25 часткову оплату товару в сумі 100 000 грн., шляхом перерахування коштів із свого рахунку на рахунок СТОВ «Агрофірма «Красне», що свідчить про схвалення позивачем умов даного договору.

Також зазначає, що безпідставними є твердження позивач, що він не знав про договір купівлі-продажу, оскільки ніхто, крім позивача, не міг здійснити оплату із його банківського рахунку та формувати платіжне доручення № 25 від 23.04.2013 року.

29.05.2018 року представником позивача подано заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату, оскільки він 30.05.2018 року прийматиме участь у розгляді іншої справи в апеляційному суді Тернопільської області. До заяви представником долучено повістку про виклик до суду.

Ознайомившись із поданою заявою суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки представником позивача не доведено поважність його неявки в судове засідання, адже долучена до заяви повістка про виклик до суду як представника відповідача містить інформацію, про його виклик на 17.05.2018 року на 11:00 год.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 у судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи колегія суддів відмовила з тих підстав, що причини неявки, які зазначив представник є неповажними, оскільки не підтверджені відповідними доказами. Із наданих до заяви повісток вбачається, що ОСОБА_5 був викликаний до Апеляційного суду Тернопільської області на 17.05.2018 року, а не на 30.05.2018 коли призначений розгляд даної справи.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

У справі встановлено, що 17.04.2013 року між СТОВ «Агрофірма «Красне» (Продавець) та від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 72, згідно п.1.1. якого Продавець зобов'язується у строки, визначені даною угодою, передати у власність контрагента товар, а Покупець зобов'язується прийняти його та оплатити вартість.

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за даним договором рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.12.2014 року з ОСОБА_3 на користь СТОВ «Агрофірма «Красне» до стягнення присуджено 200000 грн. - суми основного боргу; 13476 грн. 72 коп. - пені; 6000 грн. - штрафу; 8736 грн. 99 коп. - 3% річних та 4564 грн. 28 коп. - судового збору (справа № 921/1258/14-г/14).

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, в редакції чинній на час відкриття провадження у справі, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) або Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав підвідомчі господарським судам відповідно до статті 12 ГПК України, в редакції чинній на час відкриття провадження у справі.

За змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Суд першої інстанції встановивши, що позивачем у позові ставиться питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який був укладений у звязку із здійсненням господарської діяльності між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, помилково розглянув позовні вимоги у порядку цивільного провадження, оскільки зазначені позовні вимоги відповідно до положень ГПК України підлягають розгляду в господарських судах України.

Та обставина, що ОСОБА_3 з 27.03.2015 року припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця не свідчить про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, адже відповідно до статей 51, 52, 598609 ЦК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осібпідприємців» однією з особливостей підстав припинення зобовязань для ФОП є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно частини першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обовязковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За змістом пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Керуючись п. п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 141, 258 ч. 4, 259 ч. 1, 367, 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.03.2018 року у даній справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Красне», третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

ОСОБА_8 Стадник

Згідно з оригіналом. Головуючий Л. О. Голота