Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2018 Справа №607/5312/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого суді ОСОБА_1, за участі секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 серпня 2002 року ВДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 1051.

Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно.

В підготовче судове засідання позивач з'явився, позов підтримав, просить вимогу задовольнити. В судове засідання позивач направив заяву розглядати справу за власної відсутності.

Відповідач в підготовче судове засідання з'явився, позов про розірвання шлюбу заперечив просив суд надати строк на примирення з метою збереження шлюб та сімї. В судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини:

Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 10 серпня 2002 року ВДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 1051. Від шлюбу у сторін спору є спільна дитина.

Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечитиме інтересам одного з них.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Юридичною підставою для застосування судами України прецедентів ЄСПЛ є положення п. 1 Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", відповідно до якого Україна визнала обовязковою "і без укладання спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції".

У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

Як зазначає у позві ОСОБА_3, сторони спору уже тривалий час не проживають сімєю, у них різні погляди на життя на сімейні цінності, не ведуть спільного господарства. Відтак позивач остаточно переконався у необхідності припинення шлюбних відносин.

Натомість відповідач стверджував можливість збереження шлюбних відносин сторін зважаючи на спільне проживання протягом тривалого часу та наявності спільної дитини. Бажання позивача розірвати шлюб відповідач повязує з певними моментами неприязні,

В підготовчому судовому засіданні 14.06.2018 року судом, зважаючи на клопотання сторони відповідача, сторонам спору було надано строк на примирення до 27.08.2018 року.

В підготовче судове засідання 27.08.2018 року сторони спору не зявилися, позивач заяви про розірвання шлюбу не відкликав, а тому підготовче судове засідання було закрите й справа призначена до судового розгляду на 27.09.2018 року.

В судове засідання 27.09.2018 року позивач направив заяву про розгляд справи за власної відсутності та про підтримку позову у повному обсязі.

Системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок, що зважаючи на відносили, які склалися між сторонами спору (наявність суперечок, відсутність реального спільного бажання зберігати їх шлюб, бажання визначати вільно свій «приватний простір» ) збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін спору.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб ОСОБА_3 (вул. Збаразька, 37 м. Тернопіль, інд. 46000) та ОСОБА_4 (вул. Стадникової, 20/97 м. Тернопіль, інд. 46000) про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 серпня 2002 року ВДРАЦС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 1051.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_1