печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Березовській К.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу №757/23927/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Делівері», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум», ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, -

за участю представника позивача ОСОБА_4,

за участю представника відповідача Заліського Д.Ю.,

за участю представника третьої особи ТОВ «Страхова компанія «Кворум» - Телейчука М.В.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕРІ» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «ДЕЛІВЕРІ»), третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КВОРУМ» (далі по тексту - третя особа-1), ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа-2) про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.04.2016 ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» прийняло від ОСОБА_1 вантаж вагою 1030 кг та оголошеною цінністю 63 000 грн. 00 коп. для доставки на склад в м. Черкаси, розташований по вул. Громова, 146. Вантаж був прийнятий відповідачем відповідно до публічної оферти - Договору на транспортно-експедиторські послуги та Правил транспортного експедирування вантажів, розміщених на веб-сайті в мережі Інтернет за посиланням http://www.delivery-auto.com.ua. На підтвердження прийому вантажу відправнику була видана квитанція про прийом вантажу № від 04.04.2016, з якої вбачається, що позивачем була замовлена додаткова послуга «заборона видачі» (вантажу), вартістю 20 грн. 00 коп. Позивач зазначає, що надання такої послуги було основним критерієм вибору позивачем виконавця транспортно-експедиторських послуг, оскільки, позивач на момент відправки вантажу очікував надходження грошових коштів від отримувача вантажу. Станом на 09.04.2016 грошові кошти від отримувача не надійшли позивачу, у зв'язку з чим останній звернувся до відповідача з заявою про повернення вантажу. 17.05.2016 представником відповідача було направлено лист позивачу, з якого стало відомо, що, незважаючи на заборону видачі вантажу, без належного розпорядження зі сторони відправника, в порушення умов Договору, вантаж було видано отримувачу, та про те, що за результатом проведеного відповідачем службового розслідування було направлено до правоохоронних органів заяву відносно факту шахрайських дій. В подальшому, позивач повторно звернувся до відповідача з заявою та просив прийняти міри щодо повернення належного йому вантажу або компенсації його вартості у розмірі 63 000 грн. 00 коп. У відповідь на свою заяву позивач отримав відповідь зі змістом аналогічним змісту попереднього листа. З урахуванням викладених обставин, позивач направив на адресу відповідача претензію від 29.08.2016, в якій вимагав від відповідача відшкодувати збитки, завдані порушенням умов Договору, сплативши на його користь вартість втраченого вантажу у розмірі 63 000 грн. 00 коп., неустойку та компенсувати моральну шкоду. Однак, відповідач не задовольнив претензію позивача, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вимушений був звернутися за захистом своїх прав до суду. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь 71 487 грн. 40 коп., з яких: 63 000 грн. 00 коп. - сума відшкодування матеріального збитку (шкоди), завданого внаслідок порушення зобов'язання, 7 394 грн. 82 коп. - сума інфляційних нарахувань за період з 01.09.2016 по 31.03.2017; 1 092 грн. 58 коп. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за період з 01.09.2016 по 31.03.2017.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.05.2017 у справі відкрито провадження.

У судовому засіданні 03.04.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.04.2018 заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи-1 поклався на розсуд суду.

Третя особа-2 у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

За вказаних обставин, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності третьої особи - 2.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи-1, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідно до квитанції про прийом вантажу № від 04.04.2016, від вантажовідправника - позивача ОСОБА_1 на адресу одержувача ОСОБА_7 був відправлений вантаж в кількості 2 місця, тип вантажу-багаж, вагою 1030, об'ємом 2,15 м3, вартістю вартість вантажу оцінено в 63 000 грн. 00 коп. Відправка вантажу здійснювалась зі складу Шостка по вул. Леніна, 36а, до складу Черкаси-2 по вул. Громова, 146.

Відповідно до Правил транспортування експедирування вантажів (багажу), затверджені Наказом ТОВ «Делівері» за №39 від 20.11.2012, з подальшими змінами (далі по тексту - Правила), відповідач здійснює транспортне експедирування вантажів (багажу) у порядку, передбаченому цими Правилами, Законом України «Про транспорт», Законом України «Про дорожній рух», Статутом автомобільного транспорту України, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, ЦК України, ГК України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють транспортно-експедиторську діяльність.

Транспортне експедирування вантажів (багажу) здійснюється на підставі договору на надання транспортно-експедиторських послуг, що укладається між замовником (вантажовідправником, вантажоодержувачем) і експедитором, і (або) заявки вантажовідправника на перевезення вантажу.

Крім того, даними Правилами визначено, що експедитор приймає вантаж (багаж) до перевезення на підставі заявки вантажовідправника, якому після прийому вантажу (багажу) надає квитанцію про прийняття вантажу до перевезення, яка є єдиними документом, що підтверджує прийняття вантажу до транспортування. Заявка на транспортне експедирування вантажу залишається у експедитора.

З матеріалів справи вбачається, що даний вантаж було доставлено до пункту призначення - на склад ТОВ «Делівері» №2, що знаходиться за адресою: вул. Громова, 146. Після встановлення належності особи вантажоодержувача та оплати ним послуг відповідача, вантаж було забрано з відділення.

Так, серед додаткових послуг ТОВ «Делівері», які пов'язані з перевезенням вантажу, компанією надається послуга - «Заборона видачі». Послуга полягає у накладенні замовником тимчасового обмеження на видачу до моменту надання замовником дозволу щодо видачі вантажу. Враховуючи те, що заборона видачі не є основною послугою, а лише додатковою, її замовлення та надання відбувається в індивідуальному порядку. Послуга «Заборона видачі» коштує - 20 грн.

Водночас, позивач, зазначаючи про те, що здійснив замовлення послуги «заборона видачі», при цьому, не надав жодних доказів на підтвердження ним замовлення послуги та оплати вартості послуги «заборона видачі» відповідачу.

Поряд з цим, платником всіх послуг відповідно до квитанції № від 04.04.2016 зазначений отримувач вантажу по квитанції, а саме ОСОБА_7, з огляду на це, суд вбачає, що відповідачем правомірно надавалася послуга «заборона видачі» саме одержувачу, а не його відправнику, підтвердженням чого є лист вантажоодержувача від 09.04.2016, поданий ОСОБА_7 перед отриманням вантажу.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 919 ЦК України, вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим.

З матеріалів справи вбачається, що вантаж видано на вимогу одержувача, жодних претензій від одержувача на адресу відповідача не поступило, а тому вантаж не можна вважати втраченим, оскільки, він не відповідає критеріям, встановленим у с. 2 ст. 919 ЦК України.

Пунктом 7.3. Правил визначено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу (багажу) експедитор відповідає в розмірі оголошеної вартості вантажу (багажу) у разі втрати вантажу (багажу), зданого до перевезення з оголошенням його цінності.

Отже, компенсація повної вартості відбувається при певних визначених умовах, а саме втраті вантажу, водночас, як встановлено судом, вантаж втрачений не був.

Окрім того, пунктами 15.1, 15.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, встановлено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Водночас, відсутність в матеріалах справи акта свідчить про відсутність розбіжностей при видачі вантажу по квитанції № від 04.04.2016, отже, підстави для матеріальної відповідальності відповідача по перевезенню вантажу відсутні.

У відповідності з ч. 1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

У відповідності з ст. 934 ЦК України, за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем було виконано обов'язок щодо перевезення вантажу з м. Шостка до м. Черкаси в повному обсязі, вантаж було доставлено та видано належному отримувачу, а отже, у відповідача не було жодних підстав для відмови у видачі вантажу.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У відповідності з ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Оскільки, відповідач ТОВ «ДЕЛІВЕРІ» послуги щодо організації вантажу надав належним чином та у повному обсязі, без будь-яких претензій при отриманні вантажу з боку одержувача вантажу щодо його стану, комплектності та термінів доставки, у відповідача не було жодних підстав для того, щоб відмовити одержувачу в отриманні вантажу, видача вантажу проводилась на загальних підставах, а отже, в даному випадку вина відповідача ТОВ «Делівері» відсутня.

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи до суду позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 15, 16, 22, 617, 625, 929 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 12, 77-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Делівері», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кворум», ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, - відмовити.

Повне рішення суду складено 13.04.2018.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя Печерського

районного суду м. Києва К.О. Москаленко