ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3012/16-ц Головуючий суддя І інстанції Божко В.В.
Провадження № 22-ц/818/259/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року у складі судді Божко В.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Семенюк Марина Миколаївна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, посилаючись на те, що 06 листопада 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом ХРНО ХО Семенюк Мариною Миколаївною, р. № 1518. Але цей договір став наслідком омани зі сторони ОСОБА_6 та його спільників, відносно ОСОБА_6 винесено вирок, грошей позивач не отримував і ОСОБА_6 заздалегідь не мав наміру виконувати свої обов'язки та мав бажання заволодіти належним позивачу майном.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, пояснили, що ОСОБА_6, з яким позивач був знайомий ще з часів навчання, ввів в обману сім'ю позивача, обманним шляхом залучив його до релігійної організації, як нового адепта. Використовуючи позивача, який був під їх суцільним психологічним контролем, вони позбавляли його грошей, психологічно наполягали на тому, щоб він брав гроші у борг, і віддавав організації і т. і. Він отримав наказ віддати свою квартиру ОСОБА_6, що він і зробив. З боку ОСОБА_6 була обіцянка надати замість його квартири іншу, та ще і отримати гроші. Крім того, позивач та його представник послалися на відсутність пропуску строку позовної давності, враховуючи тривалість досудового слідства та розгляд кримінальної справи у суді.

Відповідач ОСОБА_6 відповідно до довідки начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Харківської УВП № 27 (т.2 а. с. 31) звільнився 7 жовтня 2014 року за ухвалою АСХО та вибув за адресою м. Ізюм вул. Кринична, 7, зареєстрований за місцем розташування спірною квартири. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа - ПАТ «ВіЕйБі Банк» не визнали позовних вимог, надали письмові заперечення, в яких зазначили про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на те, що між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_6 06 листопада 2007 року було укладено кредитний договір № 710, іпотечний договір, де предметом договору виступає спірна квартира. Банк виконав свої зобов'язання, позивач отримав гроші за продаж квартири (т.2 а. с. 56), зобов'язання ОСОБА_6 щодо повернення кредиту не виконуються, заборгованість на 27 квітня 2016 року складає 4 318 521,97 грн. Крім того, посилались на початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» (т. 2 а. с. 59-60), у зв'язку з чим до участі у справі було залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та приватного нотаріуса. Пізніше послались на пропущення позивачем строку позовної давності. (т.2 а. с. 194). Третьою особою ПАТ «ВіЕйБі Банк» було також заявлено клопотання про слухання справи у режимі відеоконференції.

Третя особа, приватний нотаріус ХРНО ХО Семенюк Марина Миколаївна до суду не з'явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, в яких повідомив суд, що Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2016 року (справа №635/5045/16-ц) прийняте заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_6 - звернуто стягнення на належний відповідачу предмет іпотеки, спірну трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк». Рішення набрало чинності 29 жовтня 2016 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 06.11.2007 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Семенюк М.М., зареєстрований в реєстрі за № 1518.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд залишив поза увагою подану Банком заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Зазначено, що позивачем не було надано доказів того, що він не отримував грошових коштів від відповідача, а члени секти загрожували позивачеві фізичною розправою з метою укладання спірного договору. Банк вважає, що при укладенні оспорюваного правочину було дотримано усіх вимог законодавства, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Представником ОСОБА_5 - ОСОБА_9 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відзив мотивує тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки у ній не наведено законних підстав для скасування рішення суду.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб також скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу задовольнити із підстав, наведеній у ній.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, які з'явились в судове засідання, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом ХРНО ХО Семенюк М.М., р.№ 1518 (т. 1 а. с. 7-8).

З матеріалів справи вбачається, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2013 року по справі 2018/8287/2012 (н/п 1/640/147/13) (т.1 а. с. 9-20) засуджено за скоєння злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 3, 4 КК України відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Позивач ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_12 були визнані потерпілими від злочинів, скоєних вказаними особами щодо незаконного набуття права власності на вищезазначену квартиру, що є майном подружжя.

Вирок суду набрав чинності.

Так, згідно вироку суду, на початку листопада 2007 року, ОСОБА_11, вступив у злочинну змову з лідером тоталітарної секти особою, матеріали справи щодо якої виділені в окреме провадження, та її активними членами ОСОБА_10 та ОСОБА_6, спрямовану на заволодіння майном шляхом шахрайства. Вони запропонували позивачу та його дружині, які перебували у тоталітарній секті, зробити обмін належної їм квартири, шляхом оформлення договору купівлі-продажу, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов'язання, а маючи намір обернути майно, яке належало подружжю ОСОБА_12 на свою користь.

Таким чином, вироком суду, який у даному випадку має преюдиційне значення, встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину відповідно до ст. 230 ЦК України щодо правових наслідків вчинення правочину під впливом обману.

Тому. задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції у своїх висновках про те, що спірний правочин не відповідав вільній волі позивача обґрунтовано послався на вирок суду.

Суд також відхилив доводи представника третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про наявність заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2016 року (справа №635/5045/16-ц), яким задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_6 та звернуто стягнення на належний відповідачу предмет іпотеки, спірну трикімнатну квартиру шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк», оскільки, зазначене рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_5 скасовано Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.03.2018 і справа знаходиться на розгляді у Київському районному суді м. Харкова. Рішення по справі не ухвалене. Суд вважав, що строк позовної давності позивачем було пропущено з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Загальною ознакою чинності правочину є наявність вільного волевиявлення на укладення договору його сторони і таке волевиявлення повинно відповідати її внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України). Недодержання такої вимоги закону може свідчити про недійсність правочину з підстав, передбачених частиною першої статті 215 ЦК України.

За умовами частини першої статті 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін такого правочину, навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

При вчиненні правочину під впливом обману відбувається деформація волі особи внаслідок впливу інших осіб на таку особу.

При цьому обман є навмисне цілеспрямоване діяння сторонньої особи щодо введення особи, яка вчиняє правочин, в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення такого правочину, що також має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У пункті 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено факту вчинення спірного правочину під впливом обману та тиску, оскільки такі обставини стосовно сторін у даній справі були встановлені обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Нормами частин 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що строк позовної давності позивачем було пропущено з поважних причин, оскільки відповідно до правил ч. 2 ст. 78 ЦПК України вчинення правочину під впливом обману в результаті злочину може бути доведено лише за умови наявності відповідного обвинувального вироку.

Так, вирок Київського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2013 року по справі 2018/8287/2012 набрав законної сили 07.10.2014 (т. 1 а. с. 20), а з позовом ОСОБА_5 звернувся у квітні 2016 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11.12.2018.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.