ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/14/18 Номер провадження 22-ц/814/27/18Головуючий у 1-й інстанції Глущенко Н.М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1

на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року, постановлене під головуванням судді Глущенко Н.М., в смт. Чорнухи, Полтавської області, зі складанням повного тексту рішення 16 квітня 2018 року,

по справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за заподіяну державі шкоду, -

В С Т А Н О В И В :
У грудні 2017 року ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за заподіяну державі шкоду у розмірі 60256 грн. 35 коп.

Позов вмотивовано тим, що командування Полтавського ОВК прийняло рішення, за домовленістю з Чорнухинською районною радою Полтавської області, укласти договір оренди будівлі з ПАТ «Укртелеком», зі здійсненням орендної плати за рахунок коштів місцевого бюджету. Довіреністю від 14 серпня 2015 року за №2/1928 уповноважено виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіцера відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 укласти договір оренди комунального майна від імені Полтавського ОВК з Чорнухинською районною радою та ПАТ «Укртелеком».

01 жовтня 2015 року ОСОБА_1 умисно перевищив службові повноваження, які надавались довіреністю від 14 серпня 2015 року та уклав договір оренди комерційної нерухомості №504-11 між Полтавським ОВК та ПАТ «Укртелеком». При цьому, в даному договорі, всупереч вимогам законодавства, стороною, як платник Чорнухинська районна рада Полтавської області, або КЕБ м.Полтава не вказані.

Оскільки, ІНФОРМАЦІЯ_5 не здійснював оплату орендної плати, то рішенням Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року, з останнього, стягнуто на користь ПАТ «Укртелеком» по договору оренди 60256 грн. 35 коп.

Позивач, вважає, що заборгованість Полтавського ОВК перед ПАТ «Укртелеком» виникла в результаті особистої безвідповідальності ОСОБА_1 , який при укладенні договору вийшов за межі наданої йому довіреності, тобто вчинив неправомірні дії, що призвели до виникнення заборгованості.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , при укладенні договору оренди умисно здійснив перевищення службових повноважень, чим була заподіяна шкода державі в особі Полтавського ОВК, він підлягає повній матеріальній відповідальності. Тому, просив стягнути на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 60256 грн. 35 коп. збитків, завданих внаслідок умисних протиправних дій.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року в задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за заподіяну державі шкоду відмовлено.

Додатковим рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 13 липня 2018 року стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь держави судовий збір у розмірі 960 гр.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився ІНФОРМАЦІЯ_2 та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції, об`єктивно встановив фактичні обставини справи, за якими матеріальна шкода державі була заподіяна внаслідок незаконно укладеного договору оренди комерційної нерухомості, разом з цим, суд надав невірну юридичну оцінку діям відповідача, що призвели до заподіяння шкоди.

Вказує, що суд не взяв до уваги висновок матеріалів службового розслідування, довіреність від 14 серпня 2015 року № 2/1928, посадові обов`язки ОСОБА_1 , а також факт визнання позовних вимог у повному обсязі самим відповідачем.

Процесуальним правом на подачу відзиву сторони не скористалися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 14 серпня 2015 № 197 та відповідно до вимог директиви Міністерства оборони України від 01 липня 2015 року №Д-322/1/20 дск «Про проведення додаткових організаційний заходів у Збройних силах України у 2015 році» був сформований ІНФОРМАЦІЯ_7 (смт.Чорнухи Полтавської області).

Пунктом 2.3 вищевказаного наказу капітана ОСОБА_1 , офіцера відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_8 допущено до тимчасового виконання обов`язків військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 .

01 жовтня 2015 року між ПАТ "Укртелеком", в особі директора Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" Гаврильця П.М., начальника фінансового-економічного відділу ОСОБА_2 та Полтавським обласним військовим комісаріатом Міністерства оборони України, в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , укладено договір оренди комерційної нерухомості № 504-11. (т. 1 а.с. 66-71)

01 жовтня 2015 року сторонами вищевказаного договору було підписано акт приймання - передачі майна. (т.1 а.с.72)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача ОСОБА_1 у невиконанні умов договору оренди житлового приміщення б/н від 11 листопада 2015 року, відсутня, доказів того, що договір оренди приміщення від 01 жовтня 2015 року підписував відповідач, матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно, до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Згідно пункту 3 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Згідно пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Як вбачається з договору оренди комерційної нерухомості № 504-11 від 01 жовтня 2015 року (т. 1 а.с. 66-71), даний договір підписано, зі сторони орендаря, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , який діяв на підставі Положення.

З акту приймання передачі майна від 01 жовтня 2015 року вбачається, що майно, передане в оренду на підставі вищевказаного договору, прийняв ОСОБА_1 .. Даний акт, зі сторони орендаря, також підписаний військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Таким чином, посилання ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що ОСОБА_1 підписав вищевказаний договір з перевищенням наданих йому повноважень, є неспроможними, оскільки в графі договору «підписи сторін» зазначено - військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_3 . Крім того, не можливо було встановити обсяг наданих ОСОБА_1 повноважень, згідно довіреності від 14 серпня 2015 року № 2/1928, на яку посилався позивач, оскільки така довіреність, на час розгляду справи, в матеріалах справи була відсутня, а стала додатком до апеляційної скарги. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, судом апеляційної інстанції дана довіреність не приймається до уваги, оскільки апелянтом не наведено мотивів неможливості її надання суду першої інстанції.

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_3 не мав можливості підписати спірний договір, оскільки з 14 вересня 2015 року по 06 жовтня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні та не виконував обов`язки військового комісара, не доводять той факт, що договір підписано саме: ОСОБА_1 .

Належних та допустимих доказів, в розумінні статті 77, 78 ЦПК України, про те, що вказаний договір підписано саме ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Суд, позбавлений можливості встановити належність підпису на вказаному договорі, оскільки для встановлення даних фактів, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право. В свою чергу, клопотання про призначення у доній справі почеркознавчої експертизи заявлено не було.

Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених законом.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції, вірно не прийняв до уваги Акт службового розслідування, затверджений військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 10 лютого 2017 року, оскільки вказаний Акт, до суду першої інстанції, було надано без підписів голови та членів комісії. Акт від 10 лютого 2017 року, належним чином завірений та підписаний головою та членами комісії, подано до апеляційної скарги, проте, з урахуванням ч. 3 ст. 367 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не може бути прийнятим, оскільки апелянтом не надано доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи скаржника, про те, що ОСОБА_1 визнав позов, тому є підстави для його задоволення, є помилковими, оскільки дійсно в суді першої інстанції ОСОБА_1 погодився з сумою стягнутих за рішення суду коштів з ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте винним, за шкоду заподіяну державі, себе не вважав.

Позивачем не надано жодного належного та достовірного доказу, на підставі якого можна встановити, що саме діями чи бездіяльністю ОСОБА_1 заподіяно державі шкоди в розмірі 60256,35 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 -залишити без задоволення.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 06.12.2018 року.

Головуючий суддя : О.О. Панченко
Судді: В.П. Пікуль
Т.В. Одринська