Справа№592/1997/18
Провадження №2/592/1383/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Литовченка О.В.,

за участі секретаря судового засідання Черей С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона є власником будинку № 8 по вул. Штепівська в місті Суми. 22.03.2007 за згодою позивача, ОСОБА_3 зареєструвалась за адресою: вул. Штепівська, 8, м. Суми. Відповідач не проживає в даному будинку та ніколи не проживала, особисті речі відповідача в ньому відсутні, окрім того вона не допомагає сплачувати комунальні послуги, які на неї нараховуються. При неодноразових проханнях позивача, відповідач відмовлялася добровільно знятись з реєстрації місця проживання. На даний час відповідач фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 Г, кв. 421, м. Суми. У позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності у зв'язку з тим, що в будинку зареєстрована відповідач. Зокрема, порушуються права позивача, як власника житла, володіти і розпоряджатися своєю власністю, створюються перешкоди у користуванні власністю. Крім того, реєстрація відповідача порушує додаткові права позивача, а саме: сплата додаткових коштів квартплати за відповідача, труднощі з нарахування субсидій. У майбутньому можуть виникнути перешкоди при здійснення свого права при відчуженні нерухомості, так як в будинку зареєстрована стороння особа.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та в його задоволенні просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.03.2007, належить житловий будинок, за адресою: м.Суми, вул. Штепівська, 8 (а.с. 8-14).

Як вбачається з Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2 за вказаною адресою зареєстрована відповідач ОСОБА_3 з 22.03.2007 (а.с. 15-25) дана обставина також підтверджується довідкою Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» (а.с. 31).

Факт свого не проживання без поважних причин за місцем реєстрації за адресою: м.Суми, вул. Штепівська, 8 підтвердила і сам відповідач під час розгляду справи у судовому засіданні.

Так, Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 ,4, 7. та 11 до Конвенції»>, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, позивач звертаючись з позовом до суду свої вимоги обґрунтовувала, у тому числі і тим, що відповідач з моменту реєстрації в будинку ні дня там не мешкала.

Як пояснила відповідач у судовому засіданні, що вона зареєструвалась в будинку ще в 2007 році після укладення шлюбу з ОСОБА_4 сином позивачки в 2003 році, в будинку немає жодних її речей, вона там жодного дня не проживала. Вона не з'являється в даному будинку, комунальні послуги за нього не сплачує, наміру вселятись до спірного будинку і користуватись ним на умовах договору найму не має. Свою незгоду на добровільне зняття з реєстрації у спірному будинку обґрунтовує тим, що на даний час у неї вирішується питання по розірванню шлюбу з ОСОБА_4, вже є відповідне рішення суду, але воно оскаржене ОСОБА_4 в апеляційному порядку, також в будинку зареєстровані її діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідно неможливо визнати матір втратившою право користування житловим приміщенням за умови наявності реєстрації її малолітніх дітей в даному житлі.

За змістом норм матеріального права, зокрема ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України, правом користування житлом, якій знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є предявлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Така позиціє підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «...судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою...».

Суд на підставі досліджених доказів, що не оспорювались сторонами встановив, що відповідач з моменту реєстрації не проживає в житловому будинку позивача, проживає у іншому місці.

Оскільки відповідач згоди з власником житла на безоплатне користування житловим приміщенням не досягла, наміру укладати договір найму не має, комунальні послуги, які нараховуються обслуговуючими організаціями, не сплачує, в добровільному порядку визначив інше місце свого постійного проживання, але самостійно знятись з реєстрації у будинку не бажає, що змушує позивача нести додаткові витрати на утримання житла, чим чинить їй перешкоди у користуванні своїм майном, тому виходячи з вимог передбачених ст.391 ЦК України, необхідно усунути перешкоди позивачу у користуванні належному їй на праві власності будинку та визнати відповідача такою, що втратила право користування ним.

, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність передбачених частиною другої статті 405 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 264, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (м. Суми, вул. Іллінська, 51 Г, кв. 421, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Штепівська, 8.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.05.2018.

Суддя О.В. Литовченко