Справа № 523/3854/18
Провадження №2/523/2794/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Правди Н.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду № 14, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання позивача, щомісячно, в розмірі 1298 грн., починаючи з дати звернення до суду і довічно, з підстав, що визначені ст.51 Конституції України, ч.1ст.202, ч.1ст.205 СК України.

Заява мотивована тим, що позивач є пенсіонером за віком, пенсія на час звернення до суду складає 5441,50 грн. та є єдиним доходом позивача, дружина позивача є пенсіонеркою та отримує пенсію в розмірі 1717 грн., у сімї позивача відсутнє власне житло, що змушує їх орендувати житло для проживання. Позивач змушений сплачувати за оренду житла та комунальні послуги. Позивач має хронічні захворювання та потребує постійного стаціонарного лікування. В період з листопада 2017 року по лютий 2018 року придбав ліки на суму 2605,34 грн. в середньому витрачає на ліки щомісячно 651,34 грн.

Позивач надав місячний розрахунок мінімальних потреб, необхідних для його життєдіяльності, (харчування, одяг повсякденний, взуття, товари повсякденного вжитку) на загальну суму 2596,25 грн.

Позивач зазначив, що має від першого шлюбу дві доньки, одна з яких відповідач, то вважає за справедливе просити суд про стягнення аліментів з відповідача ? частини мінімальних потреб, необхідних для його життєдіяльності, а саме 1298,12 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, надав пояснення, вислухав пояснення представника відповідача, однак, під час допиту свідка, що заявлений відповідачем, залишив залу судового засідання з власної ініціативи. Суд продовжив розгляд справи відповідно до ч.6ст.223 ЦПК України.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову з підстав того, що позивач не перший раз подає до суду подібний позов і кожного разу не зявляється до зали судового засідання, що свідчить про зловживання процесуальними правами.

Також зазначено, що позивач вводить суд в оману щодо оренди квартири, тому що договір оренди, який надано позивачем, не підписаний орендодавцем та є недійсним, а також надано докази сплати за комунальні послуги не позивачем а дружиною позивача. Крім іншого, орендована квартира була у власності дружини позивача та потім подарована її дітям, з яких ОСОБА_4 є нібито орендодавцем хоча і не підписав договір оренди всієї квартири та являється тільки співвласником житла.

Окрім того, позивач у липні 2016 року отримав дохід в розмірі 131180,00 грн., за 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, згідно ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 03.06.2016 року. Зазначене підтверджується листом ТУ ДСА України в Одеській області від 03.11.2013 року.

Також відповідач у відзиві зазначає, що прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, на 01.01.2018 року становить 1373 грн. Позивач отримує пенсію в розмірі 5441,50 грн., дружина позивача отримує пенсію в розмірі 1717,66 грн., тобто їх сукупний дохід становить 7159,16 грн. щомісячно, тоді як дохід сімї відповідача становить 2395,80 грн. щомісячно.

Отже, позивачем не надано доказів, що його доходи не забезпечують потреб на харчування, лікування, тощо, в звязку з чим відповідач приходить до висновку про недоведеність позивачем потреби в матеріальній допомозі.

В судовому засіданні відповідач підтримала заперечення що викладені у відзиві на позов, та просила суд відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлено:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримує пенсію за віком, за списком №1, в розмірі 5441,50 грн., щомісячно (а.с.10).

Окрім пенсії, позивач у липні 2016 року отримав дохід в розмірі 131180,00 грн., за 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, згідно ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 03.06.2016 року (а.с.60).

Позивач є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та не позбавлений батьківських прав щодо них (а.с.12,13).

Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, де зареєстровані та проживають також дружина позивача ОСОБА_6, ОСОБА_4, останній є співвласником зазначеної квартири. (а.с.66).

Відповідач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, працездатна, наданими доказами відомості з ДРФО (а.с.54,55,56), підтверджено відсутність доходів у відповідача за період з березня 2015 року по 31.12.2017 року. Також довідкою підтверджено наявність доходу, в розмірі пенсії 2395,80грн., щомісячно, у чоловіка відповідача ОСОБА_7 (а.с.57,58).

Судом, з наданих доказів, не встановлено наявність у сторін інших осіб, які згідно із законом знаходяться на їх утриманні.

Судом не встановлено фактів ухилення позивача від виконання батьківських обовязків, як підстава для звільнення від утримання. Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_8 надали пояснення в підтвердження обставини жорстокого поводження позивача з дітьми та вчинення над ними фізичного та психологічного насилля, що не є предметом доказування. Тому суд визнає їх як неналежними доказами (ч.1ст.77 ЦПК України).

Суд відхиляє докази надані позивачем на підтвердження обставини найму ним житла та сплати комунальних послуг, так як договір оренди житла та акт прийому-передачі житла (а.с.18-21) не підписані стороною правочину, тобто відсутня дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1ст.202 ЦК України), тож зазначений доказ не є допустимим (ч.1ст.78 ЦПК України). Щодо доказів сплати позивачем комунальних послуг (а.с.22-32), то у всіх квитанціях зазначено платника - дружину позивача ОСОБА_6, утримання якої не є предметом позову.

Щодо витрат позивача на лікування, суд встановив їх недостовірність (ч.1ст. 79 ЦПК України) через відсутність причинного звязку між призначеннями лікаря (а.с.33-36) від 24.02.2009 року, 25.12.2015 року, 16.08.2011 року, 10.12.2014 року та витратами на ліки що датовані в чеках (а.с.37-40) в період 14.11.2017 року по 11.02.2018 року.

При цьому вимоги про стягнення в порядку ст. 203 СК України конкретних додаткових витрат, понесених у звязку з тяжкою хворобою або немічністю, які можуть стягуватися разово чи періодично, наперед чи після їх фактичного понесення за умови доведення, позивачем не заявлялись.

Відповідно до ст.202 Сімейного кодексу України, на підставі якої був заявлений позов, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За вимогами ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку(доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обовязок повнолітніх дітей, виникає за наявності одночасно двох умов: не лише непрацездатності батьків , але й наявності у них потреби у матеріальній допомозі, і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах можливе тоді, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків.

За змістом ст.202 СК України обовязок дочки, сина щодо утримання батьків не повязується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання підставності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі.

За вимогами ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справиі на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, доведення потреби в матеріальній допомозі являється процесуальним обовязком саме позивача.

Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму.

За положеннями ч.1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Кретерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги передбачені у ч.4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, на день розгляду справи, становить 1435 грн.

Розмір пенсії, яку отримує позивач, на день звернення до суду, становить 5441,50 грн., отже її розмір є значно вищим, ніж показник прожиткового мінімуму у країні.

Крім іншого, позивач у липні 2016 року отримав дохід в розмірі 131180,00 грн.

Зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що за таких умов заявлені позивачем, як непрацездатною особою, вимоги про стягнення з його повнолітньої дочки, щомісячних аліментів на утримання, з підстав потреби його у матеріальній допомозі, не є доведеними, а тому достатніх правових підстав для стягнення аліментів не має.

Суд відносить судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня складення його повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 16.08.2018 року.

Суддя: