22-ц/775/152/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2017 року, ухваленого у складі судді Сараєва І.А.,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_1,

третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області,

про скасування рішення про приватизацію земельної ділянки, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась із даним позовом до ОСОБА_4 міської ради та ОСОБА_1, в обгрнутування якого посилалась на наступні обставини. З листопада 1981 року її дядько ОСОБА_5 був членом садівничого товариства «Черемушки», розташованого в місті Маріуполі, в його користування була виділена земельна ділянка № 86 по вулиці Першій, яку він обробляв і збудував на ній садовий будиночок. У 2006 році ОСОБА_5 помер, за життя залишивши заповіт на її імя на все належне заповідачеві майно. Своєчасно звернувшись до нотаріальної контори, вона отримала спадщину після смерті дядька. У звязку з прийняттям спадщини вона у 2006 та 2007 роках неодноразово зверталася до голови СТ «Черемушки» ОСОБА_6 із заявою про вступ до товариства, але та протиправно відмовляла попри положення п. 13 Статуту СТ «Черемушки» від 1987р., за якими позивач має переважне перед іншими особами право на членство в товаристві. Тільки після відсторонення голови товариства ОСОБА_7 від керівництва 29.05.2007р. її було прийнято у члени садівничого товариства «Черемушки» та виділено у користування земельну ділянку № 86 по вул. Першій під садівництво. Навесні 2007 року вона приїхала у дядьківський садовий будиночок, але на ділянці хазяйнували сторонні люди. Як згодом їй стало відомо, ОСОБА_7 у злочинний корисливий спосіб продала її спадковий садовий будиночок із земельною ділянкою ОСОБА_1, надавши підроблені документи на приватизацію відповідачеві, що не приймався у члени товариства, за що була засуджена за вироком суду. Вважає рішення ОСОБА_4 міської ради № 5/24 - 4374 від 30.09.2008р. в частині надання у власність відповідачу спірної земельної ділянки № 86 по вул. Першій у садівничому товаристві «Черемушки», що складається з двох земельних ділянок площами 58кв.м. і 285кв.м., незаконним та таким, що порушує її право землекористувача як дійсного члена садівничого кооперативу. У звязку з цим просила скасувати вказане рішення органу місцевого самоврядування і скасувати, як незаконні, видані ОСОБА_1 на підставі цього рішення державні акти на право власності на ці земельні ділянки. Позивач просила поновити пропущений з поважних причин строк на звернення до суду із даним позовом, оскільки про існування ухваленого міською радою рішення про виділ земельної ділянки відповідачеві і видані на базі цього рішення державні акти на земельні ділянки вона довідалась 05.11.2014р. при ознайомленні з матеріалами справи за раніше поданою нею позовною заявою про витребування вказаної земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_1

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Поновлено ОСОБА_3 строк для звернення до суду із даним позовом.

Скасовано рішення ОСОБА_4 міської ради № 5/24 - 4374 від 30.09.2008р. в частині щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельних ділянок, що розташовані у садівничому товаристві «Черемушки» по вул. Першій, буд. 86.

Скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 267528, що видано на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради Донецької області від 30.09.2008р. за № 5/24-4374 на земельну ділянку площею 0,0058 га, яка знаходиться в СТ «Черемушки», вул. Перша, буд. 86, м. Маріуполь, Приморський район, Донецька область, та виділена для садівництва. Акт зареєстровано в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.09.162.04725 від 29.07.2009р. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:0424.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 267529, що видано на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради Донецької області від 30.09.2008р. за № 5/24-4374 на земельну ділянку площею 0,0285 га, яка знаходиться в СТ «Черемушки», вул. Перша, буд. 86, м. Маріуполь, Приморський район, Донецька обл., та виділена для садівництва. Акт зареєстровано в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.09.162.04726 від 29.07.2009р. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:0425, що були видані на підставі цього рішення.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.03.2018р. стягнуто з ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, 25.01.1955р.н., РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір в загальному розмірі 551,20грн., а саме по 275,60грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухваливши нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, який підтримав доводи скарги, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_3 і її представника - ОСОБА_8, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи ОСОБА_1, представника ОСОБА_4 міської ради і залученого в порядку правонаступництва Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (правонаступник управління Держгеокадастру у місті Маріуполі Донецької області), дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги і заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині скасування державних актів, за таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, з 01.03.1982р. користувачем земельної ділянки № 86 площею 0,0548га,, що розташована на території СТ «Черемушки» в м. Маріуполі - був ОСОБА_5 згідно його членської книжки. На території земельної ділянки зведений камяний будинок розмірами 4х5м (т. 1 а.с. 7, 8, 43).

Згідно заповіту від 14.09.2005р. ОСОБА_5 заповів ОСОБА_3 все належне йому майно (т. 1 а.с. 9).

25.05.2007р. ОСОБА_3 видано членську книжку СТ «Черемушки» (т. 1 а.с.10).

Згідно протоколу СТ «Черемушки» від 12.03.2006р., зборами правління вирішено реалізувати земельну ділянку № 86 за 3710грн. (т. 1 а.с. 44).

04.01.2007р. ОСОБА_1 видано членську книжку СТ «Черемушки» головою товариства ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 42).

30.09.2008р. ОСОБА_4 міська рада прийняла рішення № 5/24-4374, відповідно до п. 1.18 якого вирішила безоплатно передати ОСОБА_1 у власність земельні ділянки для ведення садівництва за адресою: вул. Перша (перейменована за рішенням ради на «Грушеву»), 86 - площею 58кв.м. (кадастровий № :02:005:0424), площею 285кв.м. (кадастровий № :02:005:0425) (т. 2 а.с. 13-15, 16).

На підставі даного рішення, Управлінням Держкомзему у м. Маріуполі було видано ОСОБА_1 державні акти на право приватної власності на землю серії ЯЗ № 267529 від 29.07.2009р та серії ЯЗ № 267528 від 29.07.2009р, згідно яких відповідач є власником земельних ділянок площами 0,0285 га кадастровий № :02:005:0425 та 0,0058 га кадастровий номер :02:005:0424, які знаходиться в СТ «Черемушки», по вул. Першій, буд. 86 в м. Маріуполі, Приморського району, Донецької області, та які виділені для садівництва (т. 1 а.с. 14-15).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вилучення земельної ділянки № 86 у постійного користувача ОСОБА_5, а згодом і правонаступника члена садівничого товариства ОСОБА_3 не проводилось, інших підстав для позбавлення позивача права землекористування на цю ділянку не встановлено, то прийнятим рішенням міської ради про надання земельної ділянки іншій особі (ОСОБА_1І.) відсутні. Надана ОСОБА_1 земельна ділянка № 86 на момент прийняття рішення органу місцевого самоврядування не була вільною. При ухваленні рішення суд врахував встановлені вироком у кримінальній справі відносно колишнього голови товариства ОСОБА_6 обставини, зокрема незаконної реалізації нею садівничої ділянки № 86 з розташованими на ній будівлями ОСОБА_1, без згоди члена товариства ОСОБА_3І, якій ця ділянка як члену товариства була надана, і незаконної видачі відповідачеві книжки члена члена СТ «Черемушки». Відповідач ОСОБА_4 міська рада, помилково, на підставі недостовірних даних постановив рішення про передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_1, який не приймався у члени садівничого товариства «Черемушки» та не мав законних підстав для одержання у власність спірної земельної ділянки.

З такими висновками суду в повній мірі погодитись не можна з огляду на наступне.

За пунктом 1 ст. 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, поряд з іншим, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Частиною 5 цієї статті зазначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 118 ЗК України визначено, що, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6 рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом, соціальну спрямованість економіки. Держава гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Земельний кодекс України є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

За положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України в редакції, що діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з зібраних матеріалів, вироком Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.06.2012р. голова правління ОСОБА_6 була визнана винною у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 191, ч.ч. 1, 2 ст. 364, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України. Вирок набув чинності 25.06.2012р. (т. 1 а.с. 91-120).

Вироком встановлено, що ОСОБА_6, займаючи посаду голови СТ «Черемушки», в 2007 році умисно, з корисних мотивів, заволоділа чужим майном ОСОБА_3, незаконно реалізувавши ОСОБА_1 садівничу ділянку № 86 в СТ «Черемушки» в Приморському районі м. Маріуполя, виділену члену товариства ОСОБА_3, з розташованим на ній домоволодінням, належним останній, без її згоди та повідомлення, видала ОСОБА_1 книжку члена «СТ Черемушки». За реалізацію земельної ділянки із домоволодінням ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти. Також вироком встановлено, що жодних рішень про виключення з членів товариства ОСОБА_5, ОСОБА_3 правлінням не приймалось. Натомість, незаконно приймались рішення про вступ нових членів, серед яких і відповідач ОСОБА_1, замість виключених членів товариства, які залучені потерпілими у справі.

І допитаний в ході кримінального провадження ОСОБА_1, що вбачається з тексту вироку суду (т. 1 а.с. 103), зазначав, що в квітні 2007р. ОСОБА_6 продала йому земельну ділянку № 86 з розташованим на ньому будинком за 600дол.США і 500грн., видала йому членську книжку. А через два тижні прийшла на ділянку ОСОБА_3 і виказала претензії, що ділянка належить їй і вона нікому її не відчужувала, а ділянка була продана головою товариства незаконно без її згоди і відому.

Встановлені у кримінальному провадженні чинним вироком суду злочинні дії ОСОБА_6, що призвели до незаконного відчуження земельної ділянки № 86 ОСОБА_1, всупереч правам потерпілої ОСОБА_3, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вважаються доведеними і не підлягають доказуванню, а відтак, вірно полягли в основу ухваленого рішення в сукупності з іншими зібраними по даній цивільній справі доказами.

Так, іншими доказами, що мають важливе значення для розвязання цивільного спору є наступні документи.

Рішенням загальних зборів членів СТ «Черемушки» від 29.05.2007р., що оформлено протоколом № 10, у витягу представленого апеляційному суду, ОСОБА_3 29.05.2007р. була прийнята в члени садівничого товариства. Рішення підписано головою товариства ОСОБА_9 і членами правління (т. 2 а.с. 1).

На підставі вказаного рішення видана членська книжка СТ «Черемушки», виписана на ім'я ОСОБА_3 на садову земельну ділянку № 86 дата вступу в члени товариства 29.05.2007р. (т. 1 а.с. 11-12). За відомостями товариства заборгованості за членськими внесками по ділянці № 86 ОСОБА_3 не має (т. 2 а.с. 23).

Таким чином, з вказаних документів вбачається, що позивач ОСОБА_3, використавши своє переважне право на членство в товаристві після смерті дядька колишнього землекористувача і члена товариства ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 17-18), вступила у члени СТ "Черемушки", в порядку визначеному Статутом цього товариства (т. 1 а.с. 234-248), набула право на ведення садівництва саме на ділянці № 86.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує, що членська книжка на імя ОСОБА_3 була видана раніше 25.05.2007р., ніж вона була прийнята у члени товариства 29.05.2007р. Однак, помилка у даті видачі членської книжки була засвідчена у довідці садівничого товариства «Черемушки» від 21.01.2016р., наданій до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 20). Саме така дата міститься на титульному листі членської книжки позивача у графі «Дата вступу в членство в товаристві 29.05.2007р.».

Вказана помилка в даті видачі книжки не усуває статусу позивача як члена товариства і правомірності її звернення до суду із даним позовом.

В-решті, у змісті позовної заяви ОСОБА_3 йдеться про її прийняття в члени товариства 29.05.2007р., що відповідає дійсності.

Крім того, у змісті апеляційної скарги у якості підстав для скасування судового рішення і оспорювання статусу позивача як члена товариства, представник відповідача зазначає, що членська книжка ОСОБА_3 була видана і підписана ОСОБА_9, яка на той час не була обрана відповідно до законодавства головою.

Однак, погодитись із такими доводами не можна, бо вони спростовуються матеріалами справи. Так, до суду апеляційної інстанції представлено протокол загальних зборів СТ «Черемушки» від 24.04.2007р. про обрання ОСОБА_9 головою товариства в порядку переобрання голови ОСОБА_6, що тривалий час не виконувала свої обовязки (т.1 а.с. 215-219, т. 2 а.с. 8-10). Станом на квітень 2009р. ОСОБА_9 як голова товариства зверталась до правоохоронних органів за обставинами втрати печатки і штампів (т. 2 а.с. 11-12). Станом на липень 2011р. ОСОБА_9 як голова товариства затверджувала нову редакцію Статуту (т. 1 а.с. 220).

Зважаючи на те, що даний протокол від 24.04.2007р. є чинним, відсутні відомості про його оспорення, скасування, визнання недійсним, то вчинені ОСОБА_9 дії з очолювання правління і прийняттям колективного рішення про обрання ОСОБА_3 членом товариства є такими, що ґрунтуються на законі і Статуті товариства.

Таким чином факт членства ОСОБА_3 з травня 2007р. на момент прийняття ОСОБА_4 міською радою оскаржуваного рішення від 30.09.2008р. про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки № 86 підтверджено і втілено в довідку СТ «Черемушки» від 21.09.2015р.

Вищепереліченими документами спростовується твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність у позивача правовстановлюючих документів з користування садовою земельною ділянкою № 86.

Відповідно до абзацу 3 пункту 13 розділу ІІ Статуту товариства «Черемушки»: «У випадку смерті члена садівничого товариства переважне право на вступ до товариства надається одному зі спадкоємців померлого». А за змістом абзацу 4 цього ж пункту 13: «В окремих випадках вибуття з садівничого товариства його членів за станом здоровя або іншим поважним причинам, що перешкоджають виконанню вимог Статуту, один з членів його сімї має право на вступ в товариство, якщо він спільно з ним користувався садовою ділянкою і приймав участь в його освоєнні».

За своє життя колишній землекористувач ділянки № 86 - ОСОБА_5 написав на імя голови садівничого товариства ОСОБА_6 заяву із проханням переоформити ділянку на його родичів у звязку з його хворобою (т. 2 а.с. 19). Однак, заява, попри положення в абз. 4 п. 13 Статуту залишилась нереалізованою колишнім головою.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер 05.01.2006р. (т. 2 а.с. 22). Після його смерті у спадщину за заповітом вступила ОСОБА_3, отримавши 02.10.2006р. свідоцтво про право власності на основну частину спадщини квартиру (т. 1 а.с. 9т. 2 а.с. 21).

За п. 13 Статуту товариства ОСОБА_3 у звязку із смертю заповідача мала привілеєве право на членство в садовому товаристві і подальше землекористування ділянкою № 86.

Таке привілеєве право позивач мала з січня 2006р. (час смерті, з якого спадщина належить спадкодавцеві). Таке право позивачем реалізовано шляхом звернення із відповідною заявою до СТ «Черемушки» і отримання нею рішення про прийняття її у члени товариства з 29.05.2007р.

На момент ухвалення у вересні 2008р. міською радою оскаржуваного рішення про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки ОСОБА_3 не було виключено із членів товариства та вона була діючим членом товариства з 2007р. Також станом на січень 2007р., коли за позицією відповідача йому видавалась членська книжка, колишній землекористувач ділянки № 86 не був виключений з членів садівничого товариства.

При таких обставинах, з урахуванням доведеного у кримінальній справі факту незаконного заволодіння майном товариства ОСОБА_10, нові члени товариства, серед яких був і ОСОБА_1 приймалися до СТ «Черемушки» незаконно, тобто правових підстав до набуття права користування, і як наслідок приватизації у ОСОБА_1 не було.

Так, у відповідача ОСОБА_1, на відміну від позивача ОСОБА_3, відсутні заява і відповідне рішення загальних зборів (протокол) про прийняття його у члени товариства, з чого можна зробити висновок, що такого рішення не приймалось. Представленою довідкою голови правління СТ «Черемушки» ОСОБА_11 від 11.04.2018р. засвідчено, що в списках членів товариства ОСОБА_1 не значиться, заява про його вступ до членів товариства і рішення про його прийняття в члени товариство відсутні, членські внески ОСОБА_1 не сплачує (т. 2 а.с. 7). Суто видача членської книжки йому ОСОБА_6 04.01.2007р., як зясовано вироком, за оплату у злочинний спосіб не є первісним документом, що підтверджує факт його правомірного прийняття у члени товариства.

Крім того, відповідач посилається у змісті апеляційної скарги на встановлені обставини у адміністративній справі № 266/732/15-а в постанові від 10.03.2016р. (т. 1 а.с. 148-152), зокрема на рішення правління «СТ «Черемушки» № 334/7 від 04.01.2007р., яким члену товариства ОСОБА_1 виділена земельна ділянка площею 0,0548га, та видачу цього дня ОСОБА_1 членської книжки.

Однак, зацитовані у цьому рішенні документи не є підставами землекористування ОСОБА_1 даною земельною ділянкою. Такий опосередкований документ як членська книжка не може підміняти собою рішення правління товариства про обрання членом товариства, якого не здобуто ані в суді першої інстанції, не надано і апеляційному суду.

До то ж не створює для вирішення даної цивільної справи фактів преюдиційного значення рішення по адміністративній справі 266/732/15-а (зокрема, твердження про недоведення незаконності прийняття нових членів товариства, серед яких і ОСОБА_1І.), оскільки таке рішення в частині вимог до ОСОБА_4 міської ради скасоване із закриттям провадження (т. 1 а.с. 184-189). Доводи апеляційної скарги в даній частині є помилковими з юридичної точки зору.

В-решті, будучи допитаним в ході кримінального провадження відносно колишнього голови ОСОБА_6, що вбачається з вироку суду (т.1 а.с. 103), ОСОБА_1 не підтвердив найзначущих фактів написання ним заяви щодо вступу у товариство і не відзначав про прийняття відносно нього рішення правління у прийняття до членів товариства.

За представленою в межах розгляду вищезазначеної адміністративної справи технічною документацією із землеустрою, ОСОБА_1 представлено у якості документу на право землекористування витяг з протоколу № 334/7 від 04.01.2007р., про передання йому для садівництва земельної ділянки № 86. Однак, і цей документ не є належним рішенням зборів товариства про обрання його членом товариства, як то передбачено Статутом СТ «Черемушки».

Проте, як встановлено, станом на 04.01.2007р. землекористувачем земельної ділянки був ОСОБА_5; рішення про припинення його членства в СТ у встановленому законом порядку не ухвалювалось.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує на те, що на момент смерті ОСОБА_5 не належала на праві власності земельна ділянка та садовий будиночок, бо він мав право користування як член товариства. Тому як вільна земельна ділянка була розподілена ОСОБА_1

Втім, погодитись із цими доводами як з підставою для скасування судового рішення не можна, виходячи з наступного.

Позиваючись до суду, ОСОБА_3 прагне відновлення свого права як землекористувача, яке порушене незаконним рішенням органу місцевого самоврядування про виділ земельної ділянки № 86 особі (ОСОБА_1І.), яка не була користувачем цієї земельної ділянки.

За конструкцією п. «в» ч. 1 ст. 81, п. «а» ч. 3 ст. 116, ч. 1 ст. 118 ЗК України передача земельних ділянок, у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні цих громадян.

А як встановлено судовим розглядом, спірна земельна ділянка № 86 перебувала у користуванні ОСОБА_5, а згодом у його правонаступника спадкоємця ОСОБА_3, що була у передбачений Статутом товариства спосіб прийнята до членів товариства. ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 мала привілеєве право на членство у СТ «Черемушки», яке вона і реалізувала шляхом подання заяви та отримання рішення (за протоколом № 10) про обрання її в члени товариства.

ОСОБА_1 ж, як встановлено, станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення міської ради не був правомірним землекористувачем земельної ділянки № 86, оскільки у визначеному законом порядку не приймався до членів товариства.

Зі змісту вироку, пояснень безпосередньо ОСОБА_1 в ході слідства вбачається, що через два тижні після продажі йому ОСОБА_6 у квітні 2007р. земельної ділянки, ОСОБА_3 стала предявляти до нього претензії з приводу користування ділянкою № 86, яка належала на праві користування заповідачеві члену товариства ОСОБА_5

Разом з тим, органом місцевого самоврядування було прийнято рішення про виділ земельної ділянки ОСОБА_1, без врахування вищенаведених відомостей, та в порушення прав ОСОБА_3 як повноважного землекористувача цією розподіленою земельною ділянкою.

Таке стало можливим у звязку з оформленням ОСОБА_1 технічної документації на дану земельну ділянку попри існуючі на той час претензії на цю ділянку іншого землекористувача ОСОБА_3, а також на підставі документів по спірній земельній ділянці, за підробку яких колишня голова товариства була піддана кримінальному покаранню.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; в) копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; ґ) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; е) акт перенесення в натуру меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; є) кадастровий план земельної ділянки; ж) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

Відповідачем в обґрунтування правомірності ухваленого рішення міської ради з точки зору дотримання Закону «Про землеустрій» не надано суду для огляду технічної документації, що свідчила б про дотримання ст. 56 цього Закону. Не було представлено погодження меж отриманої ОСОБА_1 земельної ділянки з суміжними землекористувачами у відповідності до п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України (ділянки №№ 85, 87).

За ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим кодексом, зокрема ст.ст. 141, 149 ЗК України.

З вищенаведеного випливає, що громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність земельної ділянки, яка була вільною, тобто такою, що не перебуває у власності або в користуванні іншої особи.

Проте, ОСОБА_1, добре розуміючи, що земельна ділянка № 86 перебуває в користуванні іншої особи, яка звела на ній садовий будинок, що підтверджується матеріалами справи, а також маючи інформацію про порушення у травні 2007р. кримінальної справи щодо службового підроблення колишнім головою документації, в тому числі з відчуження спірної земельної ділянки № 86, мав право ініціювати приватизацію цією земельної ділянки на своє імя лише після вилучення цієї земельної ділянки у попереднього користувача.

За відсутності будь-яких рішень в правовому полі з припинення членства ОСОБА_5, а згодом ОСОБА_3, відсутності рішень з вилучення в останньої земельної ділянки, завідомо безпідставним було ініціювання ОСОБА_1 в 2008 році питання про одержання ним у власність земельної ділянки № 86 площами 58кв.м. і 285кв.м., яка не була вільною.

Крім того, на момент ухвалення оскаржуваного рішення ради від 30.09.2008р., коли тривало слідство відносно колишнього голови товариства ОСОБА_6, на садівничу ділянку № 86 було накладено арешт органом досудового розслідування від 03.06.2008р. (т. 2 а.с. 6), що унеможливлювало прийняття будь-якого розпорядчого акту відносно даної земельної ділянки.

З урахуванням встановлених обставин справи позивач ОСОБА_3 є належним землекористувачем земельної ділянки № 86. Оскільки дана земельна ділянка, будучи обтяженою правами користувача ОСОБА_3 і органами досудового розслідування, була розподілена відповідачеві ОСОБА_1 з порушенням вимог закону (ст.ст. 116, 118 ЗК), то права позивача ухваленням вказаного рішення ради (в п. 1.18) порушені.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_3, відповідні їм правовідносини, поясненням та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про незаконність прийняття рішення міською радою про передачу спірних земельних ділянок відповідачеві всупереч вимогам ст.ст. 116, 118 ЗК України і наявність правових підстав для скасування такого рішення в порядку захисту прав повноважного землекористувача ОСОБА_3

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано з відповідним мотивуванням, як схвалює колегія суддів, поновлено позивачеві за її письмовою заявою (т. 1 а.с. 18-19) пропущений з поважних причин строк на звернення за судовим захистом, зважаючи на положення ст. 257 ЦК України і беручи до уваги виявлений момент, з якого позивач довідався про порушення свого земельного права, а саме про існування оспорюваного рішення міської ради і державних актів, виданих відповідачеві - з матеріалів іншої цивільної справи № 266/3204/14ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка розглядалась у 2014 році, і яка стала підставою для заявлення позову у даній справі про незаконність такого рішення і державних актів.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в зазначеній частині. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і стороною не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Одночасно з цим суд дійшов обґрунтованого висновку про незаконність виданих на базі рішення органу місцевого самоуправління № 5/24 - 4374 державних актів, виданих без достатніх правових підстав, якими закріплено право власності відповідача ОСОБА_1 на ці земельні ділянки і чим неправомірно, як погоджується колегія суддів, було припинено набуте ОСОБА_3 право користування земельною ділянкою № 86.

У якості способу захисту порушених земельних прав позивача суд застосував запропонований позивачем спосіб скасування цих державних актів, з чим апеляційний суд в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Згідно пп. 3, 4, 5, 10 ч.2 ст.16 ЦК України «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, визнається судом незаконним та скасовується.

Як зазначено у правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року (справа № 6-14цс13), державний акт, виданий з порушенням вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Згідно з правової позиції висловленою Верховним Судом України у постанові від 4 червня 2014 року у справі № 6-46цс14, державні акти на право власності на земельні ділянки можуть визнаватися судами недійсними з метою захисту порушених прав на землю без визнання недійсним рішення органу влади, на підставі якого такий акт виданий, у випадках видання державних актів на право власності на земельні ділянки з порушенням вимог закону, всупереч рішення чи угодам.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини, на підставі яких судом першої інстанції зведено вірний висновок про незаконність прийнятого ОСОБА_4 міською радою рішення № 5/24 - 4374 від 30.09.2008р. в частині щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельних ділянок, що розташовані у садівничому товаристві «Черемушки» по вул. Першій, буд. 86, на базі якого відповідачеві видано державні акти з порушенням вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України, апеляційний суд, з урахуванням розяснень у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вважає, що права позивача мають бути захищені способом, визначеним вищеокресленими нормами матеріального права (ст. 16 ЦК, ст.ст. 152, 155 ЗК), що є ефективним заходом, на відміну від юридично недосконалого формулювання заявлених у позові вимог як то скасування виданих на імя ОСОБА_1 державних актів ЯЗ № 267528 і ЯЗ № 267529 про право власності на землю.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обовязковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок порушення норм матеріального права при розвязанні частини вимог, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні згідно вищенаведеного мотивування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2017 року в частині скасування державних актів на право власності на земельні ділянки змінити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 267528, виданий на імя ОСОБА_1 на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради Донецької області від 30.09.2008р. за № 5/24-4374 на земельну ділянку площею 0,0058 га, яка знаходиться в СТ «Черемушки», вул. Перша, буд. 86, м. Маріуполь, Приморський район, Донецька область, та виділена для садівництва. Акт зареєстровано в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.09.162.04725 від 29.07.2009р. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:0424.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 267529, виданий на імя ОСОБА_1 на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради Донецької області від 30.09.2008р. за № 5/24-4374 на земельну ділянку площею 0,0285 га, яка знаходиться в СТ «Черемушки», вул. Перша, буд. 86, м. Маріуполь, Приморський район, Донецька обл., та виділена для садівництва. Акт зареєстровано в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.09.162.04726 від 29.07.2009р. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:0425.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21.05.2018р.

Головуючий С.А.Попова

Судді: Л.М.Кочегарова

ОСОБА_12