30.05.2018 227/1962/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Любчик В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сафронової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті, -

в с т а н о в и в:

заявниця звернулась до суду з вищеназваною заявою, у якій просила встановити факт смерті 10 червня 2017 року в м. Харцизьк Донецької області, її батька ОСОБА_2, який народився 22 вересня 1921 року в селі Криничка Двуречанського району Харківської області. Заява мотивована тим, що батько заявниці помер на території проведення антитерористичної операції, а тому вона позбавлена можливості зареєструвати факт смерті особи іншим чином.

Заявниця ОСОБА_1 в відкрите судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій областів судове засідання не з'явився, від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до листа Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 15.31-5/2016 від 30.05.2018 року, актового запису про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - не виявлено.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого на непідконтрольній території України Донецької області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 10 червня 2017 року в м. Харцизьк Донецької області, про що зроблений відповідний запис.

Відповідно до дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 286 від 15 травня 2018 року, ОСОБА_2 помер 10 червня 2017 року за адресою місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно до дублікату довідки про причину смерті від 15 травня 2018 року ОСОБА_2 помер 10 червня 2017 року, причина смерті хронічна серцево судинна недостатність, хвороба серця.

Також до матеріалів справи додану копію свідоцтва про захоронення, з якої вбачається, що похованням ОСОБА_2 займалась ОСОБА_1

Крім того, до матеріалів справи додано фотографію з кладовища, на якій зображено могилу з написом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дата смерті 10 червня 2017 року.

Оцінюючи усі додані документи як докази у даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Застосовуючи зазначені міжнародні стандарти до цієї справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76 - 83, 223, 259, 265, 267, 268, 293, 294, 317, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 (зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), 10 червня 2017 року у місті Харцизьк Донецької області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати заявнику негайно після проголошення та направити до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для державної реєстрації смерті особи.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст судового рішення складений 30 травня 2018 року.

Головуюча суддя В.М. Любчик

30.05.2018