справа № 274/3320/18
провадження № 2/0274/1944/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

07.12.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа- Юр'єва ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку № 50 по вул. Ватутіна в смт. Гришківці Бердичівського району Житомирської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що є власником 40/100 вищезазначеного житлового будинку, власником 60/100 даного будинку являється третя особа - ОСОБА_4 Крім нього та його родини: дружини та доньок, в будинку зареєстрована також його колишня дружина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідачка в будинку не проживає з 2000 року, не користується житловою площею, не сплачує комунальних платежів, не несе жодних витрат по утриманню приміщення та прибудинкової території, своїх речей у квартирі не зберігає. Її фактичне місце проживання у Російській Федерації.

Реєстрація ОСОБА_2 перешкоджає здійсненню належного права користування квартирою, призводить до збільшення комунальних платежів, унеможливлює отримання субсидії, тому позивач просить визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, вул. Ватутіна, № 50.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.08.2018 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій вказав, що позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася надала заяву про розгляд справи в її відсутності, не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Відповідач також до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті Бердичівського міськрайонного суду. Відзиву на позовну заяву та заяву про розгляд справи в її відсутності не надсилала.

Суд, за письмовою згодою позивача, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Судом встановлено, що позивач є власником 40/100 ідеальних частин житлового будинку № 8 по вул. Ватутіна в смт. Гришківці Бердичівського району Житомирської області, на підставі договору дарування від 25.12.2003 року. Згідно рішення Гришковецької селищної ради № 1 від 22.01.1998 року змінено нумерацію будинків по вулиці Ватутіна, будинку № 8 присвоєно № 50 (а.с.9,10).

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 03.03.2008 року (а.с. 11)

Згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 з 15.08.2008 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 12)

Як вбачається з довідки Гришковецької селищної ради № 299 від 09.11.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, 50, однак з березня 2008 року не проживає за зазначеною адресою (а.с. 16).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16,386 ЦК України.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідач ОСОБА_2 будинком не користується, з позивачем у будь-які відносини щодо користування його майном не вступала.

За змістом ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Як вбачається із приписів ч. 1, 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, не є членами сім'ї позивача, не прагнула досягти з позивачем угоди про встановлення сервітуту і не вживала заходів щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, суд вважає що права позивача, як власника будинку, порушуються та підлягають захисту.

Згідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причини не проживає за місцем своєї реєстрації з 2000 року, а тому має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, вул. Ватутіна, № 50.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319, 401, 403 ЦК України, ст. ст. 12,13,81,141,259,263-265,268,280-283, 354 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинку № 50 по вул. Ватутіна в смт. Гришківці Бердичівського району Житомирської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: Т.М.Вдовиченко