справа №619/2703/18
провадження №2/619/1263/18
Рішення

іменем України

14 серпня 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі:

Головуючого: судді Кононихіної Н. Ю.

При секретарі: Мєщан І. О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дергачі

Цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області «про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом»;

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача .

До суду звернулася позивач ОСОБА_1 до Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області «про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом». Із матеріалів позову вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_3, батькові позивача, на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.1956 року, посвідченого нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Підопригора М.І., реєстровий №4328.

ОСОБА_3 - батько позивача - помер ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 посвідченим Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, реєстр. №97.

Відповідно до п.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_5 фактично шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки на момент смерті свого чоловіка вона була зареєстрована і проживала в спадковому будинку, впродовж шести місяців після смерті спадкодавця користувалась спадковим майном, робила поточний ремонт, сплачувала комунальні платежі.

ОСОБА_5 - мати позивача - померла ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, посвідченим Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, реєстр.№ 133.

Спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до положень ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, після її смерті є її син ОСОБА_1, інших спадкоємців за загоном, чи за заповітом немає.

Після смерті матері позивач від спадщини не відмовлявся, а фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки був зареєстрований і проживав в спадковому будинку разом з матір'ю та продовжує там проживати, впродовж шести місяців після смерті спадкодавця користувався спадковим майном, виконував поточний ремонт, сплачував комунальні платежі.

Однак, оформити право на спадщину позивач не має можливості, оскільки його батько ОСОБА_3 за життя зніс придбаний ним будинок та в 1973 році побудував новий цегляний будинок «А-1», до якого були прибудовані тамбури «а», «е» без оформлення відповідної технічної документації . Крім того, на території домоволодіння було зведено сараї' «Б», «Д», «К», «Л», «М», погріб «В», гараж «Г», літня кухня «Е», літній душ «З», баня «Ж», вбиральня «И», які, як і житловий будинок «А-1», не є самочинним будівництвом в розумінні п.3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001, зареєстрованого в Мінюсті України 10.07.01 №582/5773 із змінами, внесеними, зокрема наказом № 404 від 09.08.2012 року.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Тому позивач просив суд визнати за ним, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності на житловий будинок літер «А-1» загальною площею 88,90 кв.м. з тамбурами «а», «е», сараями «Б», «Д», «К», «Л», «М», погрібом «В», гараж «Г», літньою кухнею «Е», літнім душем «З», банею «Ж», вбиральнею «И», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник відповідача Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області не надав до суду відзив на позов, хоча ухвалою Дергачівського райсуду Харківської області від 13.07.2018 року йому були роз'яснені вимоги ст. 178 ЦПК України, а також надано п'ятнадцятиденний строк для надання фактичних заперечень на позов із наданням відповідних доказів.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дергачівського райсуду Харківської області від 13.07.2018 року було відкрите загальне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання для розгляду справи по суті на 14 серпня 2018 року, а також запропоновано у п'ятнадцятиденний строк з моменту одержання ухвали подати до суду відзив на позов, а також свої заперечення, в яких викласти свої пояснення, аргументи, міркування щодо наведених позивачем доводів.

Ухвалою Дергачівського райсуду Харківської області від 14.08.2018 року було призначене відкрите судове засідання для розгляду справи по суті на 23 серпня 2018 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області не з'явився, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Тому суд розглядає справу у відсутності представника відповідача на тих доказах, які надані до судового засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_3 - батько позивача - помер ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 посвідченим Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, реєстр. №97.

Житловий будинок з надвірними будівлями, що був розташований за адресою: АДРЕСА_1, належав на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.1956року, посвідченого нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Підопригора М.І., реєстровий №4328 - але у 1973 році був знесений власником житлового будинку з надвірними будівлями.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 залишилося нерухоме майно у вигляді новозбудованого цегляного житлового будинку літер «А-1» загальною площею 88,90 кв.м. з тамбурами «а», «е», сараями «Б», «Д», «К», «Л», «М», погрібом «В», гараж «Г», літньою кухнею «Е», літнім душем «З», банею «Ж», вбиральнею «И», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, який був збудований спадкодавцем у 1973 році без відповідної технічної документації та погодження з органами архітектурно-будівельного контролю та рішення відповідної районної ради про введення будови до експлуатації.

Спадкоємцями першої черги за законом згідно ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року після смерті ОСОБА_3 були: його дружина ОСОБА_5, яка прийняла спадок фактично шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки впродовж шести місяців після смерті спадкодавця користувалась спадковим майном, носильними речами померлого чоловіка, робила поточний ремонт будинку , сплачувала комунальні платежі; а також його син ОСОБА_1, який на спадок після смерті батька не претендував та спадок фактично не прийняв.

ОСОБА_5 - мати позивача - померла ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, посвідченим Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, реєстр.№ 133.

Спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до вимог ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, після її смерті є її син ОСОБА_1, інших спадкоємців за загоном, чи за заповітом нема.

Після смерті матері позивач від спадщини не відмовлявся, а фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки впродовж шести місяців після смерті спадкодавця користувався спадковим майном, розпорядився носильними речами померлої матері.

Однак, оформити право на спадщину позивач не має можливості, оскільки його батько ОСОБА_3 за життя зніс придбаний ним будинок та в 1973 році побудував новий цегляний будинок «А-1», до якого були прибудовані тамбури «а», «е» без оформлення відповідної технічної документації . Крім того, на території домоволодіння було зведено сараї «Б», «Д», «К», «Л», «М», погріб «В», гараж «Г», літня кухня «Е», літній душ «З», баня «Ж», вбиральня «И», які, як і житловий будинок «А-1», не є самочинним будівництвом в розумінні п.3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001, зареєстрованого в Мінюсті України 10.07.01 №582/5773 із змінами, внесеними, зокрема наказом № 404 від 09.08.2012 року.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Спадковим майном ОСОБА_1 є житловий будинок літер «А-1» загальною площею 88,90 кв.м. з тамбурами «а», «е», сараями «Б», «Д», «К», «Л», «М», погрібом «В», гараж «Г», літньою кухнею «Е», літнім душем «З», банею «Ж», вбиральнею «И», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно даних інвентаризації, зазначених в технічному паспорті від 12.08.2011 року, що виданий КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської райради», вартість побудованого житлового будинку з надвірними будівлями з урахуванням зносу становить 59709,00грн.

Відповідно до виготовленого за замовленням спадкодавця технічного паспорту на житловий будинок, будівництво було завершено в 1973-1992році, що підтверджено комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської ради », поточна інвентаризація була проведена в 2011 році, про що є відповідна відмітка у технічному паспорті та складений акт.

Відповідно до технічного висновку про стан основних будівельних конструкцій житлового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями по АДРЕСА_2, всі основні будівельні конструкції житлового будинку та господарських будівель перебувають в задовільному технічному стані, відповідають архітектурно-будівельним, санітарним та пожежним нормам та придатні для подальшої експлуатації.

Відповідно до вимог абз. 38 п. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127, крім того відповідно до абз. 74-79 п. 3,2 не належать до самочинних : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки , господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно діючого законодавства (ст.. 331 ЦК України) та законодавства, яке діяло на час будівництва для право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Факт завершення будівництва підтверджується складеними технічними паспортами

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Будівництво житлового будинку, права на які перейшли до позивача завершено ще в 1992 році.

Отже для того, аби здійснити державну реєстрацію права власності та ввести об'єкт нерухомого майна до експлуатації позивачу необхідно підтвердити рішенням суду перехід прав забудовника від померлої особи спадкодавця.

Питання прийняття в експлуатацію нерухомого майна врегульовано діючим законодавством:

відповідно до абзацу 2 пункту 3.1 розділу 3 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 N 95 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них у які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином відповідно до умов діючого законодавства в сфері будівництва (п. 9 Розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вказаним вище порядком прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта нерухомого майна до 05 серпня 1992 року не вимагається та органами, які уповноважені здійснювати прийняття в експлуатацію не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого року N 7/5 і зареєстроване в Мінюсті України 18 лютого 2002 року за N 157/64 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель , споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і обтяжень".

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього прав.

Для того, щоб позивачу реалізувати своє право власності на житловий будинок відповідно порядку проведення державної реєстрації прав і обтяжень згідно Розділу IV діючого Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та прийнятого для реалізації цього закону Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно і обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 22 червня 2011 р. - необхідно надати документ що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, згідно п.п. 10 цього порядку таким документом є :рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та іі речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин суд визнає спадковим майном після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - житловий будинок літер «А-1» загальною площею 88,90 кв.м. з тамбурами «а», «е», сараями «Б», «Д», «К», «Л», «М», погрібом «В», гараж «Г», літньою кухнею «Е», літнім душем «З», банею «Ж», вбиральнею «И», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги за законом згідно ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року після смерті ОСОБА_3 була його дружина ОСОБА_5 згідно свідоцтва про шлюб, яка прийняла спадок фактично шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки впродовж шести місяців після смерті спадкодавця користувалась спадковим майном, носильними речами померлого чоловіка, робила поточний ремонт будинку, сплачувала комунальні платежі; була зареєстрована і постійно проживала із спадкодавцем.

ОСОБА_5 - мати позивача - померла ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, посвідченим Вільшанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, реєстр.№ 133.

Спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до вимог ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, після її смерті є її син ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження від 28.12.1954 року, виданого Богодухівським районним бюро РАЦС Харківської області, № 28, інших спадкоємців за законом, чи за заповітом нема. Після смерті матері позивач від спадщини не відмовлявся, а фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки впродовж шести місяців після смерті спадкодавця користувався спадковим майном, розпорядився носильними речами померлої матері, був зареєстрований та постійно проживав із померлим спадкодавцем з 07.10.1980 року, що підтверджується даними будинкової книги.

З заявою про прийняття спадщини до нотаріуса позивач не звертався та право власності в юридичному сенсі на своє ім'я не оформив, але факт прийняття спадщини у судовому засіданні підтверджено будинковою книгою з даними про реєстрацію позивача з спадкоємцями на момент смерті.

Згідно ст. 529 ЦК України 1963 року (який діяв на той час), при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги в рівних частинах є діти, подружжя та батьки померлого.

Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року, спадщина, яка була прийнята, визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 07.07.1994 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину ( тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, чи подавали заяву нотаріусу про прийняття спадщини).

Цивільні права та обов'язки відповідно до умов виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 цієї статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Позивач ОСОБА_1 - єдиний спадкоємець першої черги за законом, який вчасно прийняв спадщину після смерті своєї матері. Тому суд визнає за ним право власності на спірне нерухоме майно, як за спадкоємцем першої черги за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 529,549,560 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 10,12,13,76-78, 141, 259 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області «про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом» - задовольнити,

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності на житловий будинок літер «А-1» загальною площею 88,90 кв.м. з тамбурами «а», «е», сараями «Б», «Д», «К», «Л», «М», погрібом «В», гараж «Г», літнею кухнею «Е», літнім душем «З», банею «Ж», вбиральнею «И», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Н. Ю. Кононихіна