АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1716/17 Номер провадження 22-ц/786/945/18Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

головуючого судді Прядкіна О.В.,

суддів: Абрамова П.С., Обідіної О.І.

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_3 у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 до Миргородської міської ради, Держави в особі Верховної ради України, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та скасування запису про державну реєстрацію прав,

треті особи: Професійно-технічне училище № 44, Миргородське комунальне житлово-експлуатаційне управління Миргородської міської ради, Міністерство освіти і науки України, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що перебуваючи у трудових відносинах з Професійно-технічним училищем № 44 м. Миргорода, на підставі ордера № 137 на жилу площу у гуртожитку від 13.11.2006 року разом з дочкою їй надано право на зайняття кімнати в гуртожитку в АДРЕСА_1.

27 жовтня 2006 року Миргородською міською радою видано свідоцтво про право власності на займану позивачкою квартиру, де власником вказано Державу в особі Верховної Ради України, та проведено відповідну реєстрацію такого права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішенням Миргородської міської ради від 27 червня 2013 року №16 ухвалено прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Миргорода будівлю корпусу АДРЕСА_1, де мешкає позивач, з передачею цієї будівлі на баланс Миргородського КЖЕУ.

Звернення ОСОБА_3 щодо приватизації займаної нею квартири в гуртожитку не вирішено. Вважає, що добросовісно заволоділа чужим майном, яким безперервно користується більше 10 років, а тому просила визнати за нею та її донькою ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, скасувавши в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про власника цього нерухомого майна - Державу в особі Верховної Ради України.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_3, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на неповному встановлення судом обставин, які мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 листопада 2006 року, перебуваючи у трудових відносинах з Професійно-технічним училищем № 44 м. Миргорода, ОСОБА_3 отримала ордер № 137 на жилу площу в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, розміром 39,1 кв.м. для проживання разом зі своєю донькою ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради №712 від 30 листопада 2005 року дозволено Миргородському професійно-технічному училищу №44 переобладнати частину будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 під житлові квартири для громадян, серед яких зазначено ОСОБА_3 Зобов'язано МПТУ 44 розробити проектну документацію та погодити її у встановленому законом порядку.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради № 421 від 25 жовтня 2006 року затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої будівництвом квартири №3 ПТУ-44 (квартиронаймач ОСОБА_3) після переобладнання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради № 419 від 25 жовтня 2006 року видано свідоцтво на квартиру НОМЕР_1 від 27 жовтня 2006 року, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві загальнодержавної власності державі в особі Верховної Ради України. Право власності зареєстровано в ДКП «Миргородтехінвентаризація» .

Згідно рішення Миргородської міської ради №16 від 27 червня 2013 року прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Миргорода частину будівлі гуртожитку квартирного типу по АДРЕСА_1 (5 поверхів із окремим входом 1 під'їзду на 4 поверхи 2 під'їзду) та будівлю корпусу АДРЕСА_1. Передано дані об'єкти на баланс Миргородського комунального житлово-експлуатаційного управління міської ради.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 вважає, що власник спірного майна фактично відмовився від нього, так як його не утримує, а вона за власні кошти здійснила переобладнання та ремонт.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира є власністю держави в особі Верховної ради України та на момент розгляду справи, квартира не прийнята до комунальної власності м. Миргорода.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, так як він зроблений у відповідності із приписами ст. 344 ЦК України.

Крім того, згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Пунктом 11 вказаної постанови, передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_1 є власністю держави в особі Верховної Ради України, тобто, є об'єктом державної власності.

Крім того, ОСОБА_3 та її донька отримали ордер на спірну квартиру 13 листопада 2006 року, вже після того, як вона була зареєстрована 27 жовтня 2006 року, як державна власність ( а.с.10-12).

Згідно «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. № 208, (яке було чинне на час видачі ордеру) жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера.

Пунктом 69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470, (у редакції станом на 02.02.2006 р.) на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

З огляду на викладене, ОСОБА_3, отримавши ордер на спірну квартиру, має право на проживання та користування цією квартирою, яка є об'єктом нерухомості державного житлового фонду.

Тим більш на підставі положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» позивач має право на безоплатну приватизацію займаного житлового приміщення.Згідно зі ст. 1 названого Закону сфера його дії поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1.ч.1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ П.С. Абрамов

/підпис/ О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 30.05.2018р.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О. В. Прядкіна