У Х В А Л А

31 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 752/12728/15-ц

Провадження № 14-220цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» (далі - ПАТ «Банк Золоті Ворота») про захист прав споживача, визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є вкладником ПАТ «Банк Золоті Ворота» на підставі укладеного між ними договору строкового валютного банківського вкладу. У зв'язку з початком процедури ліквідації банку вона звернулася із заявою про визнання грошових вимог кредиторів, проте відповідач відмовив їй у включенні до реєстру кредиторів у зв'язку із закінченням встановленого законом строку на звернення з такою заявою. Посилаючись на поважність причин та обставин пропуску цього строку (перенесення робочих днів на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України та припадання першого робочого дня після вихідних на понеділок, який визначено вихідним днем для єдиного поштового відділення у селі, де вона фактично проживає), які банком не взято до уваги, ОСОБА_3 просила: поновити їй термін подачі кредиторських вимог до ПАТ» Банк Золоті Ворота»; зобов'язати відповідача визнати її кредитором банку та включити майнові вимоги ОСОБА_3 у сумі 70 991,00 доларів США до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Золоті Ворота».

У листопаді 2015 року ПАТ «Банк Золоті Ворота» звернулося до суду із клопотанням про закриття провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки з дня початку процедури ліквідації банку повноваження органів управління банку здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО).

Заперечуючи проти позову ПАТ «Банк Золоті Ворота» послалося на безпідставність вимог ОСОБА_3, оскільки нею не зазначено причини, з якими вона пов'язує поважність пропущеного строку та об'єктивні підстави, які перешкоджали їй заявити свої вимоги до банку протягом 30 днів з дня офіційного опублікування відомостей про ліквідацію банку. Розгляд кредиторських вимог відбувся відповідно до вимог закону.

У судовому засіданні 14 грудня 2015 року за заявою представника позивача до участі у справі як співвідповідача залучено уповноважену особу ФГВФО.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року провадження у справі в частині вимог до уповноваженої особи ФГВФО закрито з тих підстав, що такі вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково: рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року скасовано, провадження у справі закрито.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з дня початку процедури ліквідації банку повноваження його органів управління здійснює ФГВФО і саме до нього ОСОБА_3 зверталась із заявою про визнання грошових вимог кредитора та доповненням до неї. Проте позов пред'явлено до банку, який повноважень на вирішення порушених у позові питань не має.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що повноваження в частині представлення інтересів ПАТ «Банк Золоті Ворота», а також вирішення заяв щодо вимог кредиторів, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення таких вимог покладаються законом на ФГВФО. Свої вимоги до банку позивачка обґрунтовувала неправомірністю відмови у задоволенні поданої нею заяви про включення до реєстру кредиторів. Отже, відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» стороною у справі є ПАТ «Банк Золоті Ворота» в особі ФГВФО, у компетенції якого і перебуває вирішення питання щодо включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку. За таких обставин, висновки районного суду про звернення ОСОБА_3 з позовом до неналежного відповідача є необґрунтованими. Разом із тим, оскільки ФГВФО, який виконує спеціальні функції і здійснює повноваження ПАТ «Банк Золоті Ворота», є юридичною особою публічного права, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спір є публічно-правовим і підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позов заявлено саме до банку, у тому числі з посиланням на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали та надано особам, які беруть участь у справі, строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

Учасники справи у визначений ухвалою суду строк не скористалися наданим їм процесуальним законом правом надання заперечень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

У зв'язку з набранням чинності 15 грудня 2017 року Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційну скаргу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною шостою статті 403 ЦПК України встановлено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або ВеликоїПалати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, з обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 ЦПК України (частина четверта статті 404 цього Кодексу).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 16 травня 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на те, що ОСОБА_3 оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

25 травня 2018 року справа надійшла до Великої Палати Верховного Суду та передана судді-доповідачу відповідно до автоматизованого розподілу справи.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року, обґрунтованими та приймає справу до розгляду в межах оскарження з підстав, установлених частиною шостою статті 403 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Разом із тим суд вважає за необхідне поінформувати учасників справи щодо процесуального порядку розгляду їх справи шляхом надіслання копій цієї ухвали.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтями 402 - 404, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «БанкЗолоті Ворота» про захист прав споживача, визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 27 червня 2018 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.П. Лященко
Судді: С.В. Бакуліна О.Б. Прокопенко
В.В. Британчук Л.І. Рогач
В.І. Данішевська І.В. Саприкіна
О.С. Золотніков О.М. Ситнік
О.Р. Кібенко О.С. Ткачук
В.С. Князєв В.Ю. Уркевич
Л.М. Лобойко О.Г. Яновська