Справа № 381/3268/17 Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/2103/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 47 22.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі суддів:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2018 року про відмову у роз'ясненні рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Фастівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні ,-

В С Т А Н О В И Л А :

01 березня 2018 року заявник звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про роз'яснення рішення суду від 18 січня 2018 року, а саме незрозумілими є фраза в рішенні «за попередньою домовленістю між батьками»; термін «попередньо»; формулювання речення у рішенні із зазначенням часу з 08:00 до 20:00 годин першої та третьої суботи протирічить фразі «за попередньою домовленістю між батьками»; які підстави мав на увазі суд, при винесені зазначеного рішення для відмови матір'ю дитини здійснити зустріч із батьком в першу та третю суботу з 08:00 до 20:00; труднощі в розумінні фрази «з урахуванням стану здоров'я дитини», «особистого спілкування із сином»; потребує пояснення обставина «особисто за місцем проживання дитини» та роз'яснення реалізації на практиці права «особистого спілкування із сином по телефону або «Скайп»; потребує пояснення обставини спільного щорічного відпочинку із дитиною.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та зобов'язати суд першої інстанції роз'яснити рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою і незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18 січня 2018 року Фастівським міськрайонний судом Київської області було винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Фастівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково та зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4, а саме: встановити час спілкування з сином щомісяця першої та третьої суботи з 08.00 год. до 20.00 год. особисто за місцем проживання дитини, з можливістю особистого спілкування з сином по телефону або Skype за місцем проживання дитини, без присутності сторонніх осіб, з обов'язковим урахуванням стану здоров'я дитини, з дотриманням усталеного режиму дня, за попередньою домовленістю між батьками, щорічно сумісний відпочинок з дитиною з виїздом до місць відпочинку в межах України, з попереднім узгодженням часу та періоду відпочинку з матір'ю дитини, у її присутності. У задоволені іншої частини позову - відмовлено.

У відповідності з ч. 1 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Дана норма передбачає підстави для роз'яснення судового рішення у судовому засіданні та визначає, що таке роз'яснення, за своєю суттю, є одним із способів усунення недоліків судового рішення, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Заявник просив суд першої інстанції роз'яснити рішення суду від 18 січня 2018 року, оскільки вказане судове рішення на його думку має незрозумілий зміст мотивувальної частини, що може викликати труднощі у його виконанні.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з наступними висновками суду першої інстанції.

Роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли недотримані вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а зі змісту закону вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз'яснення судового рішення.

Заявник вказує взагалі на незрозумілість фрази «за попередньою домовленістю між батьками» при існуванні факту відмови матері дитини спілкуватись із колишнім чоловіком, що підтверджено в ході розгляду справи.

Суд першої інстанції вірно зазначає, що всі обставини, які були встановлені в ході розгляду справи, є такими, що мали місце до винесення рішення суду, тому не мають вплив на майбутнє його виконання.

Так, домовленістю є умова, досягнута попередньою змовою, або угода, укладена на основі переговорів через узгодження позицій.

Виходячи із зазначеного, використаний у рішенні суду вислів «за попередньою домовленістю між батьками» сформульований достатньо чітко та є зрозумілим.

Також суд першої інстанції вірно прийшов до висновку та не вбачає незрозумілості судового рішення в частині фрази «особисто за місцем проживання дитини».

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Отже, місцем побачень ОСОБА_2 із дитиною є саме адреса місця проживання його матері (того з батьків, з ким проживає дитина).

Інші питання, у тому числі і щодо території здійснення прогулянок із дитиною, здійснюється за попередньою домовленістю між батьками.

Всі інші питання, поставлені заявником, не стосуються роз'яснення резолютивної частини рішення, а фактично містять вимогу про його додаткове обґрунтування та надання поради щодо способів запобігання конфліктним ситуаціям, які можуть виникнути в майбутньому під час виконання рішення, що не передбачено положеннями чинного ЦПК України.

ОСОБА_2 у своїй заяві фактично просив роз'яснити та вказати шляхи та способи виконання судового рішення, що не є роз'ясненням його змісту.

Отже суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що вимогами ст. 271 ЦПК України не уповноважено суд роз'яснювати своє рішення в частині порядку та особливостей його виконання. Положеннями розділу VІ ЦПК України - Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в цивільних справах також не містить норми, згідно якої суд зобов'язаний надавати роз'яснення судового рішення з приводу його виконання.

Колегія суддів приходить до висновку , що резолютивна частина ухваленого у даній справі рішення суду є зрозумілою і такою, що не припускає іншого тлумачення, в мотивувальній частині рішення чітко встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Тобто, труднощі у заявника викликає не розуміння рішення, а порядок його виконання.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального права, та підстави для її скасування відсутні.

Доводів , які б спростували висновки суду першої інстанції , апеляційна скарга не містить , а тому підстави відповідно до ст. 375 ЦПК України для скасування ухвали відсутні .

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 389, 369 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: