КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №2609/13279/12-ц

провадження № 22-ц/824/614/2018

06 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Дуці В. В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - Публічне акціонерне товариство &q? т;Укрсоцбанк&qut;; , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука СергіяПавловича, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року у складі судді Українця В.В.,

встановив:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П., Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушено умови договору щодо врегулювання спорів між сторонами та порушено вимоги Закону України &q?ру;Про нотаріат&q?он; щодо безспірності заборгованості.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2012 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

09.09.2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив залучити співвідповідачем у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. та стягнути з вказаного відповідача на його користь 125 000 доларів США матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 28 квітня 2010 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П., зареєстрованого в реєстрі за № 3148, яким звернуто стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2. (ОСОБА_2). Стягнуто з ПАТ &q?он;Укрсоцбанк&q?гн; на користь ОСОБА_2 107 грн. 30 коп. судового збору. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На вказане судове рішення звернулась з апеляційною скаргою ОСОБА_4 - особа, що не брала участі у справі, в якій просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Посилається на ті підстави, що заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації та виселення.

Вказаним судовим рішенням витребувано у неї на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2

В основу даного рішення було покладено рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року, яким виконавчий напис, на підставі якого спірна квартира була реалізована з прилюдних торгів, визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Зазначила, що з 09 січня 2013 року вона є власником квартири АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу.

26 червня 2018 року вона дізналась про наявність оскаржуваного рішення, яким вирішено питання про її права. Вона була позбавлена реалізувати свої процесуальні права, що позбавило її можливості захистити свої майнові права та є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Також зазначила, що нотаріусу було подано оригінал договору іпотеки, докази направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень у зобов'язанні. Відповідачем було дотримано строк звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, правові підстави вважати спірним розмір заборгованості боржника за умови зазначення у письмовій вимозі про усунення порушення іншої суми відсутні.

На вказане судове рішення з апеляційною скаргою звернувся також ОСОБА_5 - особа, що не брала участі у справі, в якій просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року та прийняти постанову про відмову в позові.

Посилається на ті підстави, що відповідно до договору дарування від 23 квітня 2018 року він є власником квартири АДРЕСА_1. При цьому його не було залучено до участі в даній справі, хоча рішення суду першої інстанції безпосередньо зачіпає його права та інтереси, як власника вищевказаної квартири.

Позивач ОСОБА_2, посилаючись на встановлені у даній справі обставини нечинності виконавчого напису, оспорює прилюдні торги з примусової реалізації квартири АДРЕСА_1 (справа №760/342/17) та в наступному заявляє вимоги про витребування майна та визнання права власності на вказану квартиру ( справа №760/13244/17).

Зазначив, що в якості підстави визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції посилався на те, що вимога боржнику направлялась в меншому розмірі, ніж сума, вказана у виконавчому написі. Це обумовлено тим, що банк нарахував відсотки і пеню за період між направленням вимоги (09 листопада 2009 р.) і датою звернення до нотаріуса (14 квітня 2010 р.).

Проте, вчинення виконавчого напису на підставі наданого банком розрахунку станом на момент вчинення виконавчого напису, що є відмінною від суми боргу, вказаній у вимозі, не свідчить про порушення нотаріусом вимог закону при вчиненні виконавчого напису.

Посилання суду першої інстанції на стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання в доларах США з подальшим стягненням судом із визначенням еквіваленту у гривні, як на підставу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вважає безпідставним і таким, що суперечить вимогам частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України, статті 5 Декрету про систему валютного регулювання і валютного контролю, правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-211цс17 та постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №495/5517/15-ц.

В судовому засіданні представники ОСОБА_4 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 апеляційній скарги підтримали та просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 просив закрити апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зазначив, що ОСОБА_4 з 23. 04. 2018 року не є власником квартири АДРЕСА_1. В апеляційній скарзі, поданій 09. 07. 2018 року, вона про цю обставину не зазначила.

21.03.2018 р. ОСОБА_4 отримала заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року про витребування з її незаконного володіння спірної квартири. У вказаному рішенні було зазначено, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2017 р. було задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Не зважаючи на це, вона переоформила спірну квартиру одразу після отримання рішення.

Вважає, що оскаржуване судове рішення не стосується прав, інтересів та обов'язків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 380/517/08-Пі на суму в розмірі 180 000 дол. США терміном до 24 лютого 2023 року із поступовим зменшенням ліміту кредитування.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між сторонами 19 червня 2008 року був укладений іпотечний договір, предметом якого стала належна позивачу квартира АДРЕСА_1.

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені від 23 лютого 2010 року ОСОБА_2 змінив ім'я на ОСОБА_2

У зв'язку з порушенням ОСОБА_2 зобов'язань із повернення кредиту 10 листопада 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив останньому вимогу про сплату протягом 30 днів достроково усієї суми заборгованості з нарахованими відсотками та штрафними санкціями, загальний розмір якої станом на 09 листопада 2009 року становив 200 721,26 дол. США та 296 803,37 грн. пені.

Вказану вимогу позивач отримав 24 листопада 2009 року.

28 квітня 2010 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на належну позивачу квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 14 квітня 2010 року становив 257 198,70 дол. США, що еквівалентно 2 038 634,06 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання виконавчого напису нотаріуса від 28 квітня 2010 року таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що при його вчиненні приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ковальчуку С. П. не було надано документи, що підтверджують безспірність заборгованості ОСОБА_2 (ОСОБА_2.). Виконавчий напис було вчинено на більшу суму, ніж визначена у вимозі банку про погашення боргу.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції у вказаній частині з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України).

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що 09 лютого 2011 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (а.с.83 т.1).

Відповідно до протоколу №1-К-199-СЛ-і проведення прилюдних торгів від 09.02.2011 року, переможцем прилюдних торгів визнано ОСОБА_9 (а.с.84 т.1).

Відповідно до акту державного виконавця про реалізацію нерухомого майна (предмета іпотеки), затвердженого начальником ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києві 22.02.2011 р., продажна ціна нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, що склала 333 550 грн без ПДВ, була внесена переможцем торгів повністю на рахунок державної виконавчої служби. Даний акт є підставою для подальшого оформлення права власності на придбане майно (а.с.93 т.1).

30.03.2011 р. ОСОБА_2 звернувся до начальника ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва з заявою про видачу копії документів по виконавчому провадженню, що є свідченням обізнаності останнього станом на час звернення до суду з даним позовом про реалізацію належного йому нерухомого майна (а.с.97 т.1).

Суд першої інстанції не роз'яснив позивачу правові наслідки не залучення до участі в справі в якості відповідача особи, яка набула спірне нерухоме майно у власність за наслідками прилюдних торгів.

Судом встановлено, що 09 січня 2013 року між ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_4 ( покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.175 -178 т.2).

За умовами вказаного договору відчужувана квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 26 березня 2011 року.

Розглянувши справу у відсутність ОСОБА_4, яка на час постановлення оскаржуваного судового рішення була власником вищевказаного нерухомого майна, суд першої інстанції порушив принцип змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Доводи позивача, що оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалось питання про права та обов'язки вказаної особи, є необґрунтованими.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, якому просить витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння та повернути її у власність позивача, зобов'язати реєстраційну службу або нотаріуса здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру на ім'я позивача, виселити всіх мешканців із спірної квартири (а.с.34 -37 т.3).

Обґрунтовуючи підстави позову ОСОБА_2 посилається на те, що вказана квартира вибула з його володіння внаслідок проведення прилюдних торгів на підставі виконавчого напису нотаріуса від 28 квітня 2010 року, який рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 липня 2014 року було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року провадження у вищевказаній справі зупинено до розгляду даної справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення безпосередньо стосується прав та обов'язків ОСОБА_4, яка була власником майна на час його ухвалення.

Остання була позбавлена судом права на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України в цій частині воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Той факт, що 23 квітня 2018 року ОСОБА_4 подарувала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5, не є обставиною, що свідчить про вирішення судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки вказаної особи.

За таких підстав апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 підлягає закриттю.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів щодо незгоди з ухваленим по справі судовим рішенням в іншій частині, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень законодавства або факту зловживання процесуальними правами, неналежного виконання професійних обов'язків або іншого порушення законодавства адвокатами осіб, які звернулися до суду з апеляційними скаргами, судом не встановлено. Підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.

Керуючись ст.362, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 липня 2014 року в частині задоволених позовних вимог скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк