КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року місто Київ.

Справа 369/10524/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1902/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року,( у складі судді Ковальчук Л.М. інформація про дату складання повного тексту рішення відсутня) в справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Садова АннаГеоргіївна, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, скасування рішення державного реєстратора в особі приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Садова Анна Георгіївна, про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, посилаючись на те, що згідно Договору дарування від 20 вересня 2014 року позивач ОСОБА_2 подарував відповідачці ОСОБА_1 домоволодіння (жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Цей Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1107.

Згідно Договору дарування земельної ділянки від 20 вересня 2014 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1,2487 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1108.

Станом на дату укладення договорів відповідач ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2.

17 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

З укладенням шлюбу Відповідач взяла прізвище чоловіка «ОСОБА_1».

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі в м. Нью-Йорк, США, народилася дитина - син ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_1 має також неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін по справі народився другий син - ОСОБА_7.

На час укладення спірних договорів дарування об'єктів нерухомості неповнолітній дитині ОСОБА_3 виповнилося 6 років, неповнолітній дитині ОСОБА_6 - майже 4 роки, а неповнолітній дитині ОСОБА_2 - 11 місяців.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2010 р. у справі № 2-139/10р., яке на час укладення спірних договорів набрало законної сили та наразі є чинним, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його батьком позивачем ОСОБА_2 за адресою проживання батька: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що під час укладення спірних правочинів не було отримано попередньої згоди органу опіки та піклування, що є порушенням вимог законодавства України, чинного на час укладення договорів, окремо: ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України

Внаслідок вчинення спірних правочинів позивач ОСОБА_2 позбавився прав власності на земельну ділянку та на розташоване на цій ділянці домоволодіння, тому не може гарантувати дотримання прав неповнолітнього ОСОБА_3 на користування житловими приміщеннями домоволодіння по АДРЕСА_1, в тому числі на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2010 р. у справі № 2-139/10р. щодо обов'язкового проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком.

Позивач ОСОБА_2 вважав, що належним захистом прав неповнолітнього сина ОСОБА_3 є визнання спірних правочинів недійсними із застосуванням наслідків їх недійсності, тому просив суд задовольнити його позов.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Садова Анна Георгіївна, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, скасування рішення державного реєстратора в особі приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно-задоволено.

Визнано недійсним Договір дарування домоволодіння (жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами) від 20 вересня 2014, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1107.

Визнано недійсним Договір дарування земельної ділянки від 20 вересня 2014 р., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1,2487 га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1108.

Скасовано рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садової АнниГеоргіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15937629 від 20.09.2014, та запис про право власності № 7068344 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24.

Скасовано рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садової Анни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15937838 від 20.09.2014, та запис про право власності № 7068344 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1,2487 га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24.

Визнано за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, право власності на домоволодіння загальною площею 1022,5 кв.м., житловою площею 313,4 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, право власності на земельну ділянку загальною площею 1,2487 га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

Вказувала на те, що її не було повідомлено належним чином про судове засідання, яке відбулося 6 квітня 2017 року, під час якого було ухвалено оскаржуване рішення.

Також заявниця зазначила, що заява, яка міститься в матеріалах справи від її імені нею не підписувалася та не подавалась до суду, а додана до заяви копія довіреності на представлення її інтересів видана на осіб, які вже тривалий час не представляють її інтересів. Посилалась на те, що в судовому рішенні суд вказав про те, що заява була подана представником, однак матеріали справи не містять ніде підпису та конкретного прізвища цього представника, а зробити експертне дослідження підпису на заяві про визнання позову від 20.02.2017р.без надання експерту для дослідження оригіналу заяви, вона не змогла.

Відповідачка вказала про те, що їй було відомо про те, що її чоловік - позивач по справі звернувся із вказаним позовом, проте після першого судового засідання,06.12.2016 р., на якому був її представник, позивач запевнив її про те, що від позову він відмовився, поштову кореспонденцію отримував тільки чоловік, так як вони проживали однією сім'єю за однією адресою, тому вона не знала про існування оскаржуваного рішення.

Також скаржниця зазначила, що єдиною підставою для задоволення позову суд першої інстанції вказав відсутність відповідного дозволу на вчинення правочинів з боку органу опіки і піклування.

Однак, зазначає відповідачка, районний суд не витребував у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садової АнниГеоргіївни оригіналів нотаріальних справ щодо посвідчення спірних договорів та встановив відсутність дозволу органу опіки виключно на підставі копій цих справ, разом з тим ні нотаріус не надав будь-якої відповіді чи був такий дозвіл наданий сторонами договору, ні орган опіки та піклування не надав суду такої відповіді.

Крім того, зазначає відповідачка, мотивуючи своє рішення районний суд посилається на порушення прав спільної дитини ОСОБА_3, при цьому вказує на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2010 року про визначення місця проживання малолітнього сина з батьком, при цьому суд не бере до уваги той факт, що з 17 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб і вони разом проживають за однією й тією ж адресою.

Також ОСОБА_1 вказала на те, що окрім ОСОБА_3 вона має ще двох малолітніх синів: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, однак суд першої інстанції залишив поза увагою дослідження питання порушення їх прав у зв'язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_2.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що під час розгляду даної справи брали участь представники відповідача, повноваження яких в установленому законом порядку відповідачем не припинялись. Посилання на те, що відповідач не визнавала позов є недоведеними. У відзиві представник вказує на те, що відповідач умисно підробила підпис на заяві про визнання позову.

Витребування оригіналу нотаріальної справи законом не передбачено. Посилання на не врахування в рішенні суду інтересів двох інших неповнолітніх дітей на законність висновків суду не впливають . Суд вірно застосував ст. 177 СК України та визнав договір дарування недійсним.

Крім того, у відзиві зазначено, що з серпня 2018 року відповідач виїхала із спірного будинку за місцем проживання своєї матері з малолітнім сином ОСОБА_3

До апеляційного суду надійшла заява зі Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, в якій просили розглянути справу без участі їх представника та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та її представник не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник позивача доводи скарги не визнала, підтримала відзив на апеляційну скаргу та просила залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вимогам вищенаведених норм, рішення районного суду не відповідає.

Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За вимогами ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» ( в редакції від 08.05.2014 р.) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України в редакції від 04.08.2013 р. батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Згідно положень ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Задовольняючи позов, суд вважав встановленими такі обставини.

За Договором дарування від 20 вересня 2014 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 домоволодіння (жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1107.

З матеріалів завірених копій нотаріальної справи щодо посвідчення Договору дарування домоволодіння, вбачається відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладення цього правочину.

За Договором дарування земельної ділянки від 20 вересня 2014 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1,2487 га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1108.

З матеріалів завірених копій нотаріальної справи щодо посвідчення Договору дарування земельної ділянки, вбачається відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладення цього правочину.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 72778938 від 10 листопада 2016 р. підтверджено належність відповідачеві подарованого домоволодіння та земельної ділянки на праві власності.

Запис про право власності на домоволодіння за номером 7068218 внесено на підставі рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садової Анни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15937629 від 20.09.2014.

Запис № 7068344 про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 внесено на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу СадовоїАнни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15937838 від 20.09.2014.

На час вчинення спірних правочинів відповідач ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2.

Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, Свідоцтво про народження НОМЕР_8 від 07.08.2008 р., видане Департаментом охорони здоров'я психогігієни м. Нью-Йорк, переклад якого засвідчено консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорк 22.06.2009 р., зареєстровано в реєстрі за № 1018/09; - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, Свідоцтво про народження НОМЕР_5 від 20.11.2013 р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 2724.

Відповідач ОСОБА_1 має неповнолітню дитину ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, Свідоцтво про народження НОМЕР_6, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 04 листопада 2010 року, актовий запис за № 3270.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2010 р. у справі № 2-139/10р., яке набрало законної сили на час укладення спірних договорів, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його батьком ОСОБА_2 за адресою проживання батька: : АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, районний суд вважав встановленою обставину, наявності у неповнолітнього ОСОБА_3 станом на вересень 2014 року майнового права на подарований будинок та земельну ділянку, а тому дійшов висновку про обов'язковість згоди органу опіки та піклування на посвідчення договору дарування, відповідно до ст. 177 СК України.

Разом з тим вказана обставина, яку суд вважав встановленою , не була доведена в суді першої інстанції, а навпаки спростовувалась наявними в справі письмовими доказами.

Наявність речового права на будинок та земельну ділянку у неповнолітнього ОСОБА_3, суд встановив лише на підставі рішення суду від 19 березня 2010 року про визначення місця проживання останнього з його батьком у спірному будинку.

Разом з тим наявність вказаного рішення не може бути доказом наявності майнових прав у неповнолітньої дитини на вказаний будинок в 2014 році, на час укладення оспорюваних договорів.

Так судом було встановлено, що в 2013 році взаємовідносини між сторонами змінились, вони стали проживати однією сім'єю, вести спільне господарство та зареєстрували шлюб.

17 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_7, актовий запис № 1839, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. У сторін народилась іще одна спільна дитина.

Тобто, рішення, на яке послався суд, з огляду на зміну взаємовідносин між сторонами вже не діяло і неповнолітня дитина проживала разом з обома батьками, у яких на праві власності окрім спірного будинку є і інше нерухоме майно, а саме квартира, яка наведена вище, в якій, станом на дату укладення спірних правочинів була зареєстрована відповідачка.

Доказів того, що будь-яка неповнолітня особа мала право власності на спірний будинок, або у ньому було зареєстровано місце проживання неповнолітньої особи, а також доказів того, що спірний будинок був фактичним єдиним місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3 в вересні 2014 року матеріали справи не містять.

Про наявність прав неповнолітнього сина на спірний будинок позивач лише вказував в позовній заяві.

Разом з тим в договорі дарування 20 вересня 2014 року, в п.6 договору позивач засвідчив, що внаслідок дарування не буде порушено прав неповнолітніх осіб. (а.с.12 (зворот)).

Тобто в 2014 році станом на дату укладення договору дарування позивач визнавав, що його неповнолітній син не мав жодних майнових прав на будинок.

Вищенаведеним обставинам та наявним в справі доказам суд не дав належної правової оцінки, та обмежився лише тим, що до суду надійшла заява про визнання позову.

Разом з тим відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, в редакції, що діяла на час розгляду справи районним судом, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки сторони по справі на час подачі позову про визнання недійсним договору перебували у зареєстрованому шлюбі, визнання позову одним з них, внаслідок чого відбувається зміна власника нерухомого майна може порушувати права та законні інтереси інших осіб, які не залучені до розгляду справи.

Суду , з врахуванням не подання сторонами належних та допустимих доказів існування речового права на спірне майно у неповнолітніх осіб, необхідно було відмовити у прийнятті такого визнання та продовжувати розгляд справи на підставі поданих сторонами доказів.

З огляду на викладене, суд не приймає доводи відзиву з приводу визнання позову відповідачкою, яка в апеляційній скарзі стверджує, що не підписувала таку заяву і крім того була переконана, що чоловік відмовився від позову.

Через відсутність в матеріалах справи доказів наявності майнових прав у неповнолітніх осіб, станом на дату укладення правочинів, які позивач просить визнати недійсними, позовні вимоги відповідно до вищенаведених норм матеріального права задоволенню не підлягали.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Враховуючи вказані положення закону, перехід права власності на будинок від батька до матері, не порушує права неповнолітніх дітей цих осіб, які є членами сім'ї як одного так і іншого з батьків, оскільки така зміна власника не впливає на права дітей, місцем проживання яких є місце проживання їх батьків, з якими вони проживають. У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що на даний час неповнолітній ОСОБА_3 проживає з матір'ю, а тому належність спірного майна на праві власності його матері не буде порушувати права останнього на проживання в спірному будинку.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Виходячи з даних норм, а також враховуючи , що ті обставини справи, які суд вважав встановленими не були доведені позивачем, суд порушив норми матеріального та процесуального права, які стали причиною ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, апеляційна скарга підлягає задоволенню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги відповідачкою сплачено 10335 грн. 00 коп. судового збору, який підлягає стягненню на користь відповідача з позивача.

Сторонами процесу не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1), на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 10335 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 07.12.2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.