Справа № 541/1342/18
Номер провадження 2/541/803/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 листопада 2018 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М. В.,

позивача - ОСОБА_1 представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту,

установив:

22 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Позивач, на підтвердження позовних вимог зазначає, що відповідач по справі є власником земельної ділянки, площею 0,0720 га, розташованої за адресою: вул. Українська, 65, м. Миргород. Договором про встановлення сервітут від 29.09.2009, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 було встановлено сервітут на право ОСОБА_4 обмеженого користування належною ОСОБА_3 земельною ділянкою. 16 листопада 2017 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування подарував ОСОБА_1 7/25 часток житлового будинку з надвірними побудованими та земельну ділянку площею 0,0128 га за адресою: вул. Українська, 65, м. Миргород. Оскільки, сервітут не може передаватися іншим особам, 21 травня 2018 року відповідачу було надіслано пропозицію про укладення договору про встановлення земельного сервітуту, однак зазначена пропозиція залишена без реагування. За таких обставин, позивач змушена звернутися з даним позовом до суду. Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити без визначення строку безоплатний земельний сервітут відносно частини земельної ділянки з кадастровим номером :50:005:0187, площею 0,0112 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Українська, 65, м. Миргород, що належить ОСОБА_3.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У встановлений судом строк, відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, подав відзив, в якому заперечив позовні вимоги в частині проїзду транспортним засобом до дороги загального користування, вважає їх необґрунтованими. Наголошує на тому, що відповідно до пп.2 п. 2 Договору «Про встановлення земельного сервітуту» від 29.09.2009 припинення дії договору може бути припинено у разі невикористання протягом 3-х років. У звязку з тим, що Серветуарій не користувався сервітутом більше, ніж вісім років, відповідачем як власником земельної ділянки було змінено її цільове призначення та проведені роботи по благоустрою прибудинкової території. На теперішній час залишений прохід, що дозволяє користуватися проходом чи проїздом на велосипеді, возиком тощо, крім транспортного засобу за відсутності наявного шляху. Крім того, наявної дороги в межах земельного сервітуту ніколи не було, земельна ділянка використовувалася для садівництва. Також, при укладенні договору від 29.09.2009 було взято за основу Типовий проект договору, ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4 не вчитувалися у сам текст щодо предмету договору. Твердження позивача, що йому направлялася пропозиція про укладення Договору про встановлення земельного сервітуту не відповідає дійсності, оскільки ніякого листа він не отримував і про наявність спору стало відомо лише після отримання ухвали про відкриття провадження по справі.

З вищевказаного випливає, що ОСОБА_3 не перешкоджає проходу, проїзду на велосипеді, возиком, прогін худоби тощо, крім проїзду транспортним засобом за відсутності наявного шляху.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2, який здійснює свої повноваження на підставі ордеру на надання правової допомоги (а.с.85), позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що пунктом 3 рішення 29 сесії Миргородської міської ради 5 скликання від 16 січня 2009 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 720 кв. м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 329 кв. м. для ведення садівництва гр. ОСОБА_3, за адресою: вул. Українська, 65, м. Миргород було встановлено земельний сервітут типу І, прохід та проїзд через земельну ділянку відповідача, площею 112 кв. м. за адресою вул. Українська, 65 (а.с.7).

Договором про встановлення сервітуту від 29 вересня 2009 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 було встановлено сервітут на право ОСОБА_4 обмеженого користування частиною земельної ділянки відповідача (кадастровий номер :50:005:0187, розташованої за адресою: вул. Українська, 65, м. Миргород) площею 112

кв. м. з метою проходу та проїзду транспортним засобом до дороги загального користування (а.с.8).

Сервітут встановлено на необмежений термін та без проведення сплати на користь власника земельної ділянки.

07 квітня 2010 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки відповідача кадастровий номер :50:005:0187, площею 0,0720 га, розташованої за адресою: вул. Українська, 65, м. Миргород з державною реєстрацією договірного безстрокового сервітуту на частину земельної ділянки площею 0,0112 га на право проїзду (а.с.12).

Наявність сервітуту відображена в актах погодження меж земельної ділянки по вул. Українській, 65 між співвласниками будівлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в складі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 (а.с.10)

16 листопада 2017 року ОСОБА_4 відповідно до нотаріально посвідчених договорів подарував ОСОБА_1 7/25 часток житлового будинку з надвірними побудовами, земельну ділянку площею 0.0280 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :50:005:0176 (а.с.56) та земельну ділянку площею 0,0128 га для індивідуального садівництва, кадастровий номер :50:005:0177, які знаходяться в м. Миргороді Полтавської області, вул. Українська, 65 (а.с.54).

Оскільки, сервітут не може передаватися іншим особам (ч. 2 ст. 101 ЗК України), 21 травня

2018 року відповідачу було надіслано пропозицію про укладення Договору про встановлення земельного сервітуту обмеженого користування частиною належної йому земельної ділянки, площею 112 кв. м. з метою проходу та проїзду транспортним засобом до дороги загального користування на умовах, що були передбачені попереднім Договором про встановлення земельного сервітуту від 29 вересня 2009 року, укладеного між ним та попереднім власником частки в будинку та земельних ділянок (а.с.59).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Згідно ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, а діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України)

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Відтак, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Правові підстави користування чужою земельною ділянкою визначені в ст. 404 ЦК України, відповідно до якої право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до ст. 98 ЗК України зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною земельною ділянкою з метою усунення недоліків своєї ділянки.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013, при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з'ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном. При цьому слід враховувати, що закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом.

Стаття 99 ЗК України визначає види права земельного сервітуту, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту як то: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Вищевказана стаття визначає й конкретних суб'єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту, в ч. 1 ст. 99 ЗК України визначено, що вимагати встановлення видів земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок.

Таким чином, ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом.

Наявні у справі докази свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :50:005:0177, а відповідно, є належним суб'єктом звернення щодо встановлення земельного сервітуту.

Відповідно до вимог ст.100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст. 402 ЦК України.

Частина 3 ст. 402 ЦК України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

За таких обставинах та, враховуючи роз'яснення, що містяться в п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 4 від 16.04.2004, згідно з якими умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, суд вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими.

Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимогна підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 13, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Задовольнити в повному обсязі позовну заяву ОСОБА_1.

Встановити без визначення строку безоплатний земельний сервітут відносно частини земельної ділянки, кадастровий номер :50:005:0187 площею 0,0112 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою : Полтавська область, м. Миргород, вул. Українська, 65, що належить ОСОБА_3, на право ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 проходу та проїзду транспортним засобом до дороги загального користування відповідно до Схеми меж та розмірів земельної ділянки, що є додатком до Договору про встановлення земельного сервітуту від 29.09.2009

Стягнути з ОСОБА_3, (адреса: вул. Українська, 65, м. Миргород, Полтавська обл., 37600), РНОКПП - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, (адреса: АДРЕСА_1, 37600), РНОКПП - НОМЕР_2, 3204 грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 26.11.2018.

Суддя О. А. Городівський