Постанова

Іменем України

14 травня 2018 року

м. Київ

справа № 576/1201/16-ц

провадження № 61-7884св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2016 року у складі судді Сапона О. В. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 9 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Ільченко О. Ю., Рибалки В. Г., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2015 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_4 отримала споживчий кредит у розмірі 7 277,92 грн зі сплатою 0,12 % річних строком на 36 місяців.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 11 травня 2016 року утворилась кредитна заборгованість у розмірі 11 036,67 грн, із яких 7 275,77 грн - заборгованість за кредитом, 4,62 грн - заборгованість за процентами, 2 037,84 грн - заборгованість за комісією, 716,69 грн - пеня, 500,00 грн - штраф, 501,75 грн - процентна складова.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів того, що ОСОБА_4 17 червня 2015 року отримала кредит на споживчі цілі.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 9 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про видачу 17 червня 2015 року кредитних коштів ОСОБА_4, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Акцент-Банк» просить скасувати судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитний договір недійсним не визнано, зобов'язання за ним не припинені, а відповідачем не доведено того, що вона не підписувала договір. Експертиза у справі не була призначена, а тому доказів ухилення позивача від участі в експертизі немає. Відповідач частково погашала заборгованість за кредитом.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

6 лютого 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Суд встановив, що на підтвердження заявлених вимог позивач надав копію кредитного договору від 17 червня 2015 року, яка складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), рахунку на холодильник «Норд» та копію паспорта ОСОБА_4, завірену нею 22 серпня 2013 року.

Відповідач заперечувала факт укладення кредитного договору від 17 червня 2015 року та отримання кредитних коштів, зазначала, що у 2013 році через магазин «Каприз» вона брала у банку споживчий кредит на придбання газової плити, а інші договори вона не укладала.

З метою з'ясування обставин справи, суд першої інстанції витребував оригінали документів, на підставі яких був оформлений кредитний договір від 17 червня 2015 року, однак банк запитувані оригінали суду не надав, мотивуючи їх відсутністю.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За нормами статті 131 ЦПК України 2004 року обов'язок щодо подання доказів до суду покладається на сторони.

Встановивши, що банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про видачу 17 червня 2015 року кредитних коштів ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що кредитний договір недійсним не визнано, зобов'язання за ним не припинені, є необґрунтованими.

Так, належними доказами взагалі не підтверджено укладення правочину, а відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також не знайшли свого підтвердження доводи скарги про те, що відповідач не довела того, що вона не підписувала договір, оскільки не спростовані належними доказами твердження відповідача про те, що 17 червня 2015 року вона не укладала договору з банком, кредитних коштів на придбання холодильника не отримувала та, що підпис у кредитному договорі не належить їй. Так, з метою з'ясування належності підпису в договорі, суд витребував у банку оригінали кредитних документів, проте позивач повідомив про відсутність в установі вказаних доказів, що позбавило суд можливості призначити судово-почеркознавчу експертизу у справі, проти призначення якої відповідач не заперечувала. Позивач не ставив питання про проведення експертизи з цього приводу ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Наведене також спростовує доводи скарги про те, що експертиза у справі не була призначена, а тому доказів ухилення позивача від участі в експертизі немає.

Доводи скарги щодо часткового повернення кредитних коштів є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять лише розрахунок заборгованості, а доказів внесення коштів на погашення кредиту саме відповідачем позивач не надав.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 9 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. С. Висоцька С. П. Штелик