АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 753/2000/17-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/4371/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ», про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого 19 березня 2018 року під головуванням судді Леонтюк Л.К.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСББ «КУТ», про відшкодування шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь вартість матеріального збитку, моральної шкоди у розмірі 30000 грн., витрати на проведення експертизи, а також витрати на правову допомогу у розмірі 8320 грн та витрати по оплаті судового збору.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з вини відповідача сталося залиття її квартири, що спричинило шкоду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСББ «КУТ», про відшкодування шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 вартість матеріального збитку в розмірі 55306 грн 29 к., моральну шкоду у розмірі 2500 грн, витрати за проведення експертизи у розмірі 3700 грн, судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1523 грн 26 к., а разом 63029 грн 55 к.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрати на правову допомогу, а також задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції в цій частині необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. При цьому зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу не враховано та не перевірено докази сплати позивачем витрат на правову допомогу та їх розмір. Та вказувала, що відповідач добровільно не бажає відшкодувати завдану матеріальну шкоду і станом не день звернення з даною апеляційною скаргою позивач продовжує морально страждати, оскільки не знає коли може відновити своє помешкання.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав викладених у ній.

Відповідач заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін. Зокрема зазначала, що вимоги позивача про стягнення правової допомоги є необґрунтованими, оскільки її чоловік за фахом юрист та договір про надання правової допомоги позивач не мала укладати зі своїм чоловіком.

Представник третьої особи у суді апеляційної інстанції при вирішення справи послався на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1, що в місті Києві відповідно до договору купівлі продажу квартири від 05 жовтня 2007 року, зареєстрованому в Київському міському БТІ за реєстровим № 42080 від 25 жовтня 2007 року.

Відповідно до Акту ОСМД «КУТ» від 24 грудня 2016 року залиття сталося з вище розташованої на 9 поверсі, квартири АДРЕСА_3 причина залиття - прорив гнучкої підводки подачі холодної води в бак унітазу в квартирі АДРЕСА_3 на 9 поверсі. Для уникнення подібних аварій, власнику квартири АДРЕСА_3 необхідно встановити жорстку підводку подачі холодної води в бак унітазу.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що залиття квартири позивача сталось з з вини ОСОБА_2

Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу та в частині стягнення моральної шкоди тому в іншій частині судом не переглядається.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з виваженості та справедливості.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Статтею 23 ЦПК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Отже, з урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме зумисними діями відповідача позивачу завдана шкода, а відтак відсутні підстави для збільшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Відповідно до частин 1- 6 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, у січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь вартість матеріального збитку, моральної шкоди у розмірі 30000 грн., витрати на проведення експертизи, а також витрати на правову допомогу у розмірі 8320 грн та витрати по оплаті судового збору.

4 січня 2017 року між АО «Міжнародний адвокатський альянс» та ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до акту приймання - передачі наданих послуг від 24 січня 2018 року на позасудові дії витрачено наступний проміжок часу: надання консультацій клієнту 3 год; вивчення матеріалів справи - 2 год, складання позовної заяви - 5 год, реєстрації позовної заяви у суді - 3 год. При цьому вказано вартість робіт (послуг) 8320 грн.

На підтвердження оплати послуг за договором від 4 січня 2018 року ОСОБА_4 надано копію квитанції №608/з1 від 25 січня 2017 року на суму 8320 грн з призначенням платежу: оплата послуг за надання правової допомоги.

При цьому апеляційним судом не приймаються доводи ОСОБА_2 про те, що чоловік ОСОБА_4 за фахом юрист та договір про надання правової допомоги позивач не мала права укладати з ним, оскільки законом не обмежено укладання договорів про надання правової допомоги між подружжям.

Отже, з урахуванням викладеного позивачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу, в відтак в цій частині апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року скасуванню в цій частині з прийняттям нової постанови про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8320 грн. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року - в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ», про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвали в цій частині нове рішення про задоволення вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_1) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8320 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків викладених в п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний тест постанови складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: