Справа № 226/2601/18
Справа №226/2601/18
Провадження №2/226/916/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

за участю секретаря Альберті О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекс капітал» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекс капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.06.2016 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство Домінанта» та ОСОБА_3 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9828614 (поліс), яким забезпечено транспортний засіб «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1.

11.09.2016 в м. Мирнограді по вул. Донській сталася ДТП за участю вказаного автомобіля, яким керував ОСОБА_1, та автомобіля «Ніссан Кашкай», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4. Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 09.11.2016 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

ТДВ «СТ «Домінанта», виконуючи свої зобов'язання за договором, здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 в розмірі 16294,60 гривень. Згідно з полісом до особливих умов використання забезпеченого транспортного засобу віднесено умову, що до керування не допускаються особи із водійським стажем менше 3-х років. Між тим на час ДТП водійський стаж відповідача становив менше 3-х років, до якого застосовується більше значення коригуючого коефіцієнта. На думку позивача, ОСОБА_1 як особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, зобов'язаний компенсувати страховику 50% виплаченого страхового відшкодування, що дорівнює 8147,30 гривень.

Відповідно до п.п. 381.1 ст. 381 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ТДВ «СТ «Домінанта» з моменту виплати страхового відшкодування виникло право регресної вимоги до ОСОБА_1

02.04.2018 між ТДВ «СТ «Домінанта» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра» укладено договір №02-04/2018 про фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг). 03.04.2018 року ТОВ «ФК «Довіра» на правах нового кредитора уклало договір про фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг) №03-03/2018 з ТОВ «Фінансова компанія «Фінекс Капітал», відповідно до якого до ТОВ «ФК «Фінекс Капітал» перейшли права вимоги за грошовими зобов'язаннями, зокрема, щодо ОСОБА_1 На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 8147,30 гривень на судовий збір в сумі 1762,00 гривень.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивачем надано судові клопотання про розгляд справи за відсутності представника в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Заяви про надання згоди на ухвалення у справі заочного рішення позивачем не надавалося.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання двічі не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

В судове засідання сторони не з'явилися, будучі повідомленими належним чином про дату, час та місце його проведення.

Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

16.10.2018 ухвалою судді відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, розгляд справи по суті призначено на 14.11.2018, відповідачеві запропоновано подати судові письмові заперечення проти позову.

14.11.2018 судове засідання відкладене на 11.12.2018 через неявку відповідача ОСОБА_1

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З наданих позивачем копій документів вбачається таке.

11.09.2016 в м. Мирнограді Донецької області по вул. Донській сталася ДТП за участю ОСОБА_4, який керував автомобілем «Ніссан Кашкай», державний номерний знак НОМЕР_2, та ОСОБА_1, який керував автомобілем «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1.

На момент ДТП автомобіль «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, був забезпечений договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9828614, укладеним 06.06.2016 ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» та ОСОБА_3

Керування відповідачем автомобілем здійснювалося на підставі тимчасового дозволу ТД№376030, виданого 11.09.2016 замість посвідчення водія НОМЕР_4 від 23.01.2014.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 09.11.2016 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

ДТП, що відбулася, була визнана ТДВ «СТ «Домінанта» страховим випадком і згідно з платіжними дорученнями №3494 від 14.03.2017 та №12432 від 26.03.2018 страхова компанія відповідно до страхових актів №7692/1/ЦВ від 07.03.2017 та №7692/13699/ЦВ від 26.03.2018 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 12833,68 гривень та 3460,92 гривень відповідно на користь ОСОБА_5. Страхова сума була визначена на підставі висновку про вартість майна №98-D/24/2/1216 від 22.12.2016.

02.04.2018 між ТДВ «СТ «Домінанта» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра» укладено договір № 02-04/2018 про фінансування під відступлення права грошової вимоги, відповідно до якого Клієнт передає Фактору, а Фактор приймає права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у Клієнта за низкою договорів, в т.ч. договору з власником автомобіля «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3

03.04.2018 ТОВ «ФК «Довіра» на правах нового кредитора уклало договір про фінансування під відступлення права грошової вимоги №03-03/2018 з ТОВ «Фінансова компанія «Фінекс Капітал» про відступлення права вимоги, відповідно до якого Клієнт передає Фактору права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до Клієнта за Договором №02-04/2018.

V. Оцінка суду.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спірні правовідносини у цій справі регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі - Закон №1961-IV ) та Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до п.п. 381.1 ст. 381 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону

(при укладенні договору страхування із застосуванням такого

пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок

дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику

50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

В свою чергу, згідно з п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру

базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих

коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї

статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього

Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати

встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб.

Пунктом 8 полісу №АЕ/982614 визначено, що особливою умовою використання забезпеченого транспортного засобу є допущення до керування особи з водійським стажем менше 3-х років.

Водійський стаж відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП становив 2 роки 7 місяців.

Таким чином, за умови підтвердження всіх доводів позивача з ОСОБА_1 підлягало б стягненню 50% виплаченого страхового відшкодування згідно з п.п. 381.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В той самий час, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Частина перша ст. 1078 ЦК України встановлює, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1082 ЦК України унормовано, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

В пункті 3.4.6 наданої позивачем копії договору №02-04/2018 від 02.04.2018 ТДВ «СТ «Домінанта» як клієнт зобов'язалося сповістити Боржника про укладення цього договору й повідомити, що платежі по регресним вимогам необхідно перерахувати факторові - ТОВ «ФК «Довіра».

Пунктом 3.4.6 договору №03-04/2018 від 03.04.2018 вже ТОВ «ФК «Довіра» як клієнт зобов'язалося сповістити Боржника про укладення цього договору й повідомити, що платежі по регресним вимогам необхідно перерахувати факторові - ТОВ «ФК «Фінекс Капітал».

Як передбачено ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим позивачем не надано суду відомостей про виконання обов'язку, визначеного законом і договором, щодо повідомлення відповідачеві ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги, в якому має бути визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відтак, звернення позивача до суду із позовом про стягнення заборгованості за таких умов є передчасним.

Крім того, оцінюючи надані позивачем докази, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Законом гарантована позивачеві реальна процесуальна можливість надати всі необхідні докази на підтвердження заявленого позову.

Разом з тим, всі надані позивачем в якості доказів копії документів не засвідчені за вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 95 ЦПК України встановлює, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Надані позивачем незасвідчені копії документів суд прийняти як докази не може, оскільки такі документи не є допустимими доказами. Так, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачем надані належні, проте недопустимі докази у справі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Саме така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 11.07.2018 у справі №904/8549/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, або пізніше - за вмотивованою заявою (ч.ч. 4-8 ст. 82 ЦПК України). Суд надає оцінку тим доказам, які на власний розсуд подала сторона, і не має права вказувати на недостатність або невідповідність цих доказів у спосіб інший, ніж ухваленням рішення суду.

Отже, виходячи з того, що при зверненні до суду позивачем не надано допустимих доказів як щодо наявності вказаних позивачем правовідносин, так і щодо неналежного виконання відповідачем зобов'язання з регресного відшкодування 50% суми страхового відшкодування, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог за їхньою недоведеністю, а також з огляду на передчасність пред'явлення позову (відсутність повідомлення боржника), що не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з вимогами на підставі нових доказів, які є іншою підставою позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні позову, з огляду на відмову в задоволенні позову покладається на нього і відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекс капітал» (код за , м. Київ, 03138, пр. В.Лобановського, 82) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3, АДРЕСА_1) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 11.12.2018.

Суддя: І.В. Петунін