_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9163/17
Провадження № 2/520/2344/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі :

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.

представника позивача Радченко О.В.,

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» 32 332, 73 гривень, а також судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що 17.11.2016 року з вини відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем «Богдан А 09201», сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Skoda Superb», під керуванням ОСОБА_4, та який належить Акціонерному банку «Південний». Вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Київського районного суду м.Одеси від 22.12.2016 року. Розмір витрат, понесених позивачем на відновлення пошкодженого автомобілю «Skoda Superb» складає 97 073, 53 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована. Страховою компанією, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, було повернуто позивачеві лише 64 740, 80 грн.

У зв'язку з чим, посилаючись на норми ст.1187 ч.2,1192 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 32 332, 73 грн. та судові витрати.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 04.09.2017 року прийняла справу до свого провадження.

Слід зазначити, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» - Радченко Оксана Вікторівна у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував, надав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просив відмовити. А також надав пояснення, що вказана сума була не доплачена з вини страхової компанії, з якою його довірителем було укладено відповідний договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, надав суду пояснення щодо позову, в яких просив слухати справи у їх відсутність.

Дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2016 року о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Богдан А09201» д/н НОМЕР_1 по в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, не врахував дорожню обстановку, безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2016 року по справі № 520/14999/16-п, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у сумі 340 гривень

На даний час постанова Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2016 року не скасована та набрала законної сили.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, автомобіль НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ПАТ Акціонерний банк «Південний».

Наказом голови Правління Акціонерного банку «Південний» № 670 від 25 жовтня 2016 року було закріплено вищевказаний автомобіль за ОСОБА_4.

З договору № 199-16 Д/Т/АТ добровільного страхування наземного транспортного засобу від 18.08.2016 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2 - ПАТ Акціонерний банк «Південний» була застрахована в Приватному акціонерному товаристві страхова компанія «Теком». Строк дії договору з 19.08.2016 року по 18.08.2017 року.

Відповідно до п. 7 частини 1 Договору передбачено, що експлуатаційний знос по страховому ризику ДТП не враховується, а страхування є КАСКО (п. 9).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 власником пасажирського автобусу «Богдан А09201» є громадянин ОСОБА_6, який на підставі Договору найму (оренди) транспортного засобу від 01 березня 2014 року передав вказаний автомобіль Товариству з обмеженою відповідальністю «Віраж».

01 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Віраж» та ОСОБА_2 було укладено Договір на виконання робіт (надання послуг) водія, строком дії до 13.11.2016 року.

15.11.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віраж» був складений Акт виконаних робіт згідно договору від 01.10.2016 року.

Відповідно до Акту прийому-передачі від 16.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Віраж» передало транспортний засіб «Богдан А09201» НОМЕР_1 власнику ОСОБА_6 для проведення профілактичного обслуговування.

А згідно відповіді гр.. ОСОБА_6 на адвокатський запит № 2 від 15.01.2018 року вбачається, що 17.11.2016 року він попросив гр.. ОСОБА_2 відігнати автобус «Богдан А09201» НОМЕР_1 в гараж для огляду та подальшого ремонту.

Отже, судом достовірно встановлено, що 17 листопада 2016 року ОСОБА_2 керував автомобілем «Богдан А09201» д/н НОМЕР_1 по в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога та порушивши вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України скоїв ДТП з автомобілем НОМЕР_2.

18 листопада 2016 року власник автомобіля НОМЕР_2, звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та з заявою на виплату страхового відшкодування

Згідно страхового акту № 6478 від27.12.2016 р., висновку експерта № 5815 від 06.12.2016р., платіжного доручення № 4267 від 13.12.2016 р. позивачем на рахунок ДП «Автотрейдінг-Одеса», яка виконувала відновлювально-ремонтні роботи по автомобілю потерпілого, сплачено фактичні (реальні збитки) витрати у сумі 97 073, 53 грн.

Цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «Богдан А09201» д/н НОМЕР_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі Полісу № АК/0497813, строк дії з 11.09.2016 року до 10.03.2017 року, в якому зазначено, що страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну складає 100 000 гривень.

20.01.2017 року позивач, Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Теком», звернулась до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з Претензією про стягнення матеріальної шкоди на праві зворотної вимоги.

В результаті чого, 15 лютого 2017 року Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу у розмірі 64 740, 80 гривень, про що свідчить платіжне доручення № 198.

У зв'язку з чим 16 лютого 2017 року Позивач направив на адресу Відповідача претензію про стягнення матеріальної шкоди на праві зворотної вимоги, в якій просить останнього відшкодувати різницю між фактичними витратами по Договору страхування та розміром страхової виплати від ПрАТ «Українська пожежно- страхова компанія» 32 332, 73 гривень.

Таким чином, на даний час невідшкодована сума страхового відшкодування становить 32 332, 73 грн. (97 073, 53 - 64 740, 80).

Нормами ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин та Цивільний кодекс України.

Згідно до п. 22.1ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 цього ж Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частина 2ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по стягненню з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 32 332, 73 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові у справі № 6-954цс16 від 26.10.2016р. та в постанові від 14 вересня 2016року у справі № 6-725цс16, згідно яких право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Що стосується тверджень відповідача про невірний розрахунок суми вартості пошкодження автомобіля НОМЕР_2, суд зазначає, що відповідач з клопотаннями про витребування, забезпечення доказів в тому числі призначення у справі експертиз до суду не звертався, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би спростував доводи позовної заяви.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення коштів.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1600 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 82, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4) на користь Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» (п/р 3801 у Акціонерному банку «Південний», МФО 328209, ) кошти у розмірі 32 332, 73 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4) на користь Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» (п/р 3801 у Акціонерному банку «Південний», МФО 328209, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складений 29.05.2018 року