Провадження № 2/331/126/2018
Справа № 331/6558/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2), треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 Флорієвна ( адреса місцезнаходження : м. Запоріжжя, пр. Соборний, 156, 103), публічне акціонерне товариство комерційний банк « ПриватБанк» (адреса місцезнаходження : м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50),закрите акціонерне товариство « Акцент-Банк» ( адреса місцезнаходження : м. Дніпро, вул. Батумська, 11) про визнання договору купівлі- продажу частини квартири від 27.08.2007 року недійсним,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 ( далі приватний нотаріус ОСОБА_4Ф.), про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 27.08.2007 року між ОСОБА_1, ОСОБА_5 ( продавцями) та ОСОБА_3 ( покупцем) в частині продажу 73/200 частин квартири, які належали ОСОБА_1 на праві власності, із застосуванням реституції за загальним правовим наслідком недійсності правочину.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 21 вересня 2017 року позов залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви ( а.с.15).

3 жовтня 2017 року, на виконання вимог, викладених в ухвалі судді від 21.09.2017 року, позивач, не змінюючи коло осіб учасників процесу та предмет позову, надала суду уточнену позовну заяву ( а.с.21-26).

Позов мотивовано тим, що з 1997 року і по теперішній час позивачка зареєстрована та постійно мешкає у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 власник цієї квартири вирішив продати квартиру, а її виселити без надання іншого жилого приміщення, у зв»язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом для поновлення свого права на житло.

Порушення її права полягає у наступному.

27.08.2007 року ОСОБА_1, ОСОБА_5Г (Продавці) та ОСОБА_3 ( Продавець) уклали договір купівлі- продажу частки квартири, за умовами якого : 1.) Продавці передають у власність Покупця, а Покупець приймає належні Продавцям 127/200 частин квартири АДРЕСА_1 і зобов»язується сплатити за них зазначену за домовленістю сторін грошову суму ; 3.) вказана квартира належить Продавцям на праві приватної власності : 73/200 частки квартири ОСОБА_1, а 27/100 частки квартири ОСОБА_5; 4.) продаж вищезазначеної частки квартири сторони за договором здійснюють за 141 400, 00 грн., які Покупець передав Продавцям, а Продавці, в рівних частках кожний, прийняли від Покупця до підписання договору.

Відповідач ОСОБА_3 є сином позивачки ОСОБА_1 Коли він дізнався, що ОСОБА_5 бажає продати належні йому 27/100 частин квартири, то задля покращення свого житла, вирішив їх купити. ОСОБА_1, бажаючи покращити житлові умови свого сина, вирішила продати йому належні їй 73/200 частин цієї квартири.

Вона, відповідач та ОСОБА_5 дійшли всіх істотних умов такої угоди як купівля-продаж, та 27.08.2007 року у приватного нотаріуса ОСОБА_4 оформили договір купівлі- продажу і в цей же день договір було зареєстровано в реєстрі № 2375.

Проте, при продажу квартири, досягнуті у договорі про наміри домовленості між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 дотримані не були, оскільки грошей від відповідача за продаж належної їй частки квартири вона не отримувала. На це вказує відсутність розписки про отримання нею від покупця коштів в сумі 141 400,00 грн. ( еквівалент 28 000 доларів США). Як на думку позивача, не відповідає дійсності пункт 3 договору купівлі- продажу квартири від 27.08.2007 у частині отримання продавцями коштів від покупця під час оформлення цього договору, оскільки кошти у сумі 14 000 доларів США отримано продавцем ОСОБА_5 раніше, ще до початку оформлення цього договору, а ОСОБА_6 зовсім коштів не отримувала.

Приватний нотаріус ОСОБА_4 при реєстрації договору купівлі- продажу не звернула уваги на те, що ОСОБА_1 не була знята з реєстраційного обліку та виселена з квартири, що як на думку позивача, також є підставою для визнання договору купівлі- продажу в частині недійсним.

В подальшому, фактичної передачі 127/200 часток зазначеної квартири не відбулося. Було передано тільки 27/100 часток квартири від продавця ОСОБА_5

Приватний нотаріус ОСОБА_4 при посвідченні спірного договору не звернула уваги на той факт, що продавець ОСОБА_6 не володіє українською мовою, що не давало їй можливості прочитати текст договору та правильно зрозуміти його сутність.

З тих підстав, що при укладенні спірного договору відповідачем порушено вимоги ч.5 ст. 203 ЦК України, оскільки з боку ОСОБА_3 правочин не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, що обумовлені ним сплату продавцям за придбану квартиру коштів у тому обсязі, у якому вони домовилися у сумі 141 400,00 грн., а тому згідно з вимогами ст. 215 ЦК України позивач вважає, що є всі підстави визнати цей договір недійсним.

Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на статті 11,16,202-203,213,215-217,229,230, 526,545,635,637,657 ЦК України.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2017 року провадження по справі відкрито ( а.с.29)

У жовтні 2017 року позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову ( а.с.27).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. заяву про забезпечення позову задоволено ; накладено заборону на відчуження 73/200 частин квартири АДРЕСА_2 ( колишня вул. Анголенко) в м. Запоріжжі, належну на праві власності ОСОБА_3 ( а.с.30).

17 листопада 2017 року третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 надала суду письмові пояснення на позов, в яких зазначила, що нею дійсно 27.08.2007 року був посвідчений договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_5 ( продавцями) та ОСОБА_3 ( покупцем). Доводи позивача в обгрунтування заявленої вимоги, як на думку третьої особи, є безпідставними і такими, що суперечать обставинам, викладеним нею ж у позовній заяві. Так, позивачем в позові зазначено , що « Позивач ОСОБА_7 1, мала бажання допомогти ОСОБА_7 2 у покраженні його житла та вирішила теж продати ОСОБА_7 2 свої 73/200 частини цієї квартири. Сторони ОСОБА_7 1, ОСОБА_7 2, ОСОБА_5 дійшли згоди про купівлю продаж зазначеної квартири, строк її придбання. Згоду оформили документально договором від 27.08.2007 року, у якому зазначили умови договору купівлі-продажу ; ціну квартири у 141400,00 грн., які Покупець передав Продавцям, а Продавці, в рівних частках кожний, прийняли від Покупця до підписання договору». У пункті 3 оспорюваного договору вказано, що продаж зазначеної частки квартири сторони за договором здійснюють за 141 400,00 грн, які покупець передав продавцям, а продавці, в рівних частках кожний прийняли від покупця до підписання договору.

Під час оформлення угоди нею, як нотаріусом, було роз»яснено сторонам правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна. Жодних заяв від продавців про неотримання грошей за продану квартиру, про продаж з розстрочкою платежу не надходило нотаріусу під час посвідчення договору.

Посилання позивача на те, що нею не видавалась розписка в одержанні грошей, що є однією із підстав визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним, не відповідає вимогам ст.ст. 626-632,657 ЦПК України, оскільки договір купівлі- продажу квартири повинен бути укладений письмово та нотаріально посвідчений. Розписка може видаватися при укладенні договору позики грошей, як то передбачено ст. 1047 ЦК України, що не має жодного відношення до договору купівлі- продажу частки квартири.

Посилання позивача на те, що під час підписання договору вона не була знята з реєстраційного обліку і виселена з квартири і це є підставою для визнання договору недійсним є нікчемними, оскільки в п.8 договору сторони домовились, що особи, котрі проживають або зареєстровані в квартирі на момент укладення цього договору, не заперечують проти виселення ( зняття з реєстраційного обліку) до 28.08.2007 року. Невиконання умов договору самим продавцем не є визнання його недійсним.

Посилання позивача на те, що вона не володіє українською мовою, і не дало їй можливості прочитати текст договору та правильно зрозуміти його сутність, як на думку третьої особи, є надуманими, оскільки на момент укладення правочину у 2007 році вона проживала на території України мінімум 10 років з 1997 року. Текст договору було прочитано сторонами, додатково нею нотаріусом текст договору був прочитаний вголос, його суть доведена сторонам до відома, після чого договір купівлі- продажу та всі належні до нього заяви були підписані ОСОБА_1 особисто українською мовою. Під час укладення договору ОСОБА_1 не заявляла нотаріусу та іншим сторонам правочину про те, що не володіє українською мовою.

Договір купівлі продажу частки квартири від 27.08.2007 року за реєстром № 2375 було укладено сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам»яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомленими нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений правочин ( зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) та посвідчено нотаріусом згідно з чинним законодавством України.

Крім того, позивач у 2007 році була стороною правочину, знала всі його умови, проте звернулася до суду з цим позовом фактично через 10 років після укладення договору, чим порушила положення ст. 257 ЦПК України ( а.с.35-36).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ПАТ КБ « ПриватБанк» ( а.с.56).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.68).

6 березня 2018 року позивачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копій : постанови МСЕК від 21.02 2000 р. та медичної довідки № 53 від 5.03.2018 року ( а.с.77,78).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2018 року заяву представника третьої особи ПАТ КБ « ПриватБанк» про відвід судді Жуковій О.Є. задоволено, справу передано до її подальшого розподілу у відповідності до ст. 33 ЦПК України ( а.с. 116).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 червня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Скользнєвою Н.Г. та призначено до розгляду ( а.с. 122-123).

3 липня 2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій листа НБУ від 28.09.2017 року, листа повідомлення від ЗАТ « Акцент-Банк» вих.№ 2308 від 27.07.2017 р. ( а.с. 130-31,132,133).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 3 липня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ЗАТ « Акцент-Банк» ( а.с.134-135).

13 серпня 2018 року від сторін до суду надійшла заява про укладення мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з метою врегулювання спору по цій справі ( а.с.149).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2018 року у затвердженні мирової угоди, укладеної 13.08.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по цій справі, відмовлено ( а.с.150-151).

В суді позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, додатково зазначивши, що оспорюваний нею договір в частині вона вважає недійсним також і через його фіктивність.

Представник відповідача в суді проти позову не заперечував, підтримавши позов.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4Ф.в судове засідання не з»явилась, проте надала суду письмові заяви з проханням розглядати справу за її відсутності ; свою позицію стосовно заявленого позову виклала у письмових поясненнях.

Представники третіх осіб банківських установ в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Причина неявки суду невідома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, або заяв по суті справи, до суду не надходило.

Суд, заслухавши вступні слова позивача, представника відповідача, з»ясувавши обставини справи, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 162, виданого ВАТ « Запорізький абразивний комбінат» від 26.12.1997 року, зареєстрованого ОП ЗМБТІ 08.01.1998 року, за реєстраційним номером 19494, належи 73/200 частки квартири 20, що знаходиться в будинку № 11 по вул. Анголенка в м. Запоріжжі.

27 серпня 2007 року ОСОБА_1 належні їй 73/200 частки квартири АДРЕСА_3 продала ОСОБА_3, що підтверджується договором купівлі- продажу частки квартири від 27 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 2375 ( а.с.11)

ОСОБА_3 право власності, в тому числі на придбану у ОСОБА_1 73/200 часток зазначеної квартири зареєстровано 3 жовтня 2007 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОП ЗМБТІ, номер запису:37547 в книзі : 262 ( а.с.13).

Відповідно до статті 202 ЦПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов»язків.

Відповідно до статті 655 цього Кодексу за договором купівлі- продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов»язується передати майно ( товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина третя статті 13 ЦПК України надає право учаснику процесу розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частини третьої статті 49 ЦПК України позивач до закінчення підготовчого провадження має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Предметом цього позову є договір купівлі- продажу від 27.08.2007 року , який позивач просить визнати недійсним в частині продажу нею на користь відповідача належних їй на праві власності 73/200 частки квартири 20, що знаходиться в будинку № 11 по вул Анголенка в м. Запоріжжі.

Підставою цього позову є обставини, якими позивачка обґрунтовує свою вимогу.

В даному конкретному випадку, в обґрунтування заявленої вимоги позивачка посилається на такі обставини, які у своїй сукупності, як на її думку, свідчать про недійсність вказаного нею правочину в частині правовідносин між сторонами по цій справі : грошей за продану ОСОБА_3 частину квартири вона від нього не отримала ; на час підписання спірного договору вона не була знята з реєстраційного обліку та виселена із належної їй частки квартири ; фактична передача належної їй частки квартири не відбулась, оскільки вона до теперішнього часу проживає в цій квартирі ; мовою, якою був підготовлений текст спірного договору вона не володіє, а отже не мала можливості його прочитати та правильно зрозуміти його сутність ; позивачем не було видано покупцеві розписки про одержання нею коштів за продану належну їй частку квартири за суму в розмірі 141 400,00 грн.

Як на правові підстави заявленої вимоги посилалась на пункт 5 статті 203 ЦК України ( правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) , частину першу статті 215 ЦК України ( недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п»ятою, шостою ст.203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину), статтю 230 ЦК України ( правові наслідки правочину під впливом обману), статтю 229 ЦК України ( правові наслідки правочину під впливом помилки).

В суді позивачка під час надання пояснень фактично посилалась на положення статті 234 ЦК України( правові наслідки фіктивного правочину), вказуючи на фіктивність правочину

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Аналізуючи обставини, на які позивачка посилається в обґрунтування заявленої вимоги, суд приходить до такого.

Твердження ОСОБА_1 про те, що досягнуті в договорі про наміри домовленості сторонами дотримані не були, за продану частку квартири вона грошей не отримувала від покупця та не видавала покупцеві розписку про одержання грошей від нього у розмірі 141 400,00 грн., яка б підтверджувала виконання ним свого обов»язку по оплаті за куплену квартиру є безпідставними з огляду на таке.

Так, в позовній заяві позивачка зазначила , що вона мала бажання допомогти своєму сину ОСОБА_3 у покращенні його житла та вирішила теж продати йому свої 73/200 частки квартири. ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 дійшли згоди про купівлю-продаж зазначеної квартири, строк її придбання. Згоду оформили документально- договором від 27.08.2007 року, у якому зазначили умови договору купівлі- продажу : ціну квартири у 141 400,00 гивень, які Покупець передав Продавцям, а Продавці в рівних частках кожний, прийняли від Покупця до підписання договору.

В суді позивачка підтвердила своє бажання допомогти сину у покращенні його житлових умов шляхом продажу йому належної їй частки квартири ; обставини, при яких всі учасники правочину дійшли згоди щодо його нотаріального оформлення, ціни квартири, умов договору.

Обставини, викладені в позові, пояснення, які надала позивачка в суді, узгоджуються з істотною умовою продажу квартири, викладеною у пункті 3 договору купівлі- продажу частки квартири від 27.08.2007 року.

Відповідно до пункту 3 Договору продаж вищезазначеної частки квартири сторони за договором здійснюють за 141 400, 00 грн., які Покупець передав Продавцям, а Продавці, в рівних частках кожний, прийняли від Покупця до підписання договору. Підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню Продавців та Покупця, та про одержання Продавцями, повного розрахунку за продану 127/200 частки квартири і відсутність матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за продану вищевказану частку квартири.

Як зазначила приватний нотаріус ОСОБА_4 в письмових поясненнях сторонам правочину були роз»яснені правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна ( а.с.35)

Жодних заяв від продавців про неотримання грошей за продану квартиру, про продаж з розстрочкою платежу до нотаріуса не надходило під час посвідчення цього договору.

В суді позивачка підтвердила, що з будь-якими заявами про неотримання грошей за продану квартиру, про продаж з розстрочкою платежу вона до нотаріуса не зверталася.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі- продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Із змісту статей 626-632 ЦК України вбачається, що саме в тексті договору зазначаються умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства, в тому числі ціна, та підписання сторонами договору свідчить про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню Сторін та про одержання Продавцями повного розрахунку за продану частку квартири і відсутність матеріальних претензій, які б стосувались розрахунків за продану частку квартири.

Належним та допустимим доказом укладення такого правочину як договір купівлі- продажу нерухомого майна ( його частки) є нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу, а не видача Покупцем квартири Продавцю документу, який посвідчує передання останньому визначеної грошової суми за придбання квартири, що не може слугувати підставою для визнання договору купівлі- продажу квартири недійсним.

Розписка або інший подібний документ може підтверджувати укладення договору позики, як то передбачено положеннями статті 1047 ЦК України.

Доводи позивачки про те, що вона не отримувала від відповідача грошей за продану йому належної їй частки квартири судом до уваги не приймаються, оскільки ОСОБА_1 не надано суду будь-яких доказів на підтвердження вказаної нею обставини.

Посилання ОСОБА_1 на те, що під час підписання договору вона не була знята з реєстраційного обліку і виселена з квартири, а ці обставини є підставою для визнання договору недійсним, судом до уваги не приймаються, оскільки пунктом 8 договору купівлі- продажу частки квартири від 27.08.2007 року передбачено, що Продавці свідчать, що особи, котрі проживають або зареєстровані в квартирі на момент укладання цього договору, не заперечують проти виселення ( зняття з реєстраційного обліку) до 28 серпня 2007 року.

В суді позивачка пояснила, що вона мала намір знятися з реєстраційного обліку та виселитися з квартири та поселитися до своє дочки, проте цього не зробила з об»єктивних підстав та продовжує проживати в квартирі сина.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не володіє українською мовою, і це не дало їй можливості прочитати текст договору та правильно зрозуміти його сутність судом до уваги не приймаються, оскільки на момент укладення договору позивачка проживала на території України з 1997 року, тобто 10 років, що підтверджується даними паспорта позивача.

Як зазначила нотаріус у письмових поясненнях перед підписанням договору його текст було прочитано Сторонами, додатково нотаріусом був прочитаний вголос, його суть доведена Сторонам до відома, після чого договір купівлі- продажу та всі належні до нього заяви були підписані ОСОБА_1 особисто українською мовою. Під час укладення договору ОСОБА_1 не заявляла нотаріусу та іншим сторонам правочину про те, що не володіє українською мовою.

Після огляду в суді заяв, які містять підписи позивача ( а.с.37), ОСОБА_1 підтвердила належність підписів та записів прізвища, ім»я та по батькові саме їй, проте пояснень стосовно викладення її ПІБ на українській мові суду не надала.

Виходячи із правових підстав, на які позивачка посилається в позові, слід зазначити таке.

Так, не можна вважати, що оспорюваний договір є фіктивним, оскільки встановлено, що він вчинений з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Надалі, за змістом статті 230 ЦК України якщо одна сторона правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман- це певні винні , навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Посилання позивача на ту обставину, що Покупець не сплатив їй грошову суму за придбану у неї частку квартири , не можна розцінювати як обман в сенсі статті 230 ЦК України.

Згідно частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Помилка- це неправильне сприйняття особою істотних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був вчинений.

Позивачка ані в позові, ані в суді не надала пояснень щодо яких саме обставин, які мають істотне значення, вона помилялась і у зв»язку з чим. При цьому, і в позові, і в суді пояснювала, що з наміром покращити житлові умови свого сина вона вирішила продати належну їй на праві власності частку квартири, що в подальшому і реалізувала.

Крім того, в суді встановлено, що 27 серпня 2007 року між відповідачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ « ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ZРС0GК00000658, в забезпечення зобов»язань за яким був укладений договір іпотеки квартири 20, що знаходиться в будинку № 11 по вул. Анголенка в м. Запоріжжі, яка на момент укладення вказаних договір на праві власності належала ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5 грудня 2017 року по справі № 331/975/17 ( провадження № 2/331/528/2017) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ « ПриватБанк», третя особа ПАТ « Акцент-Банк» про визнання кредитного договору № ZРС0GК00000658 від 27.08.2007 року відмовлено ( а.с.106-112).

Листом від 27 липня 2017 року ЗАТ « Акцент-Банк» повідомив боржника ОСОБА_3 про наміри банківської установи задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме : квартиру 20, що знаходиться в будинку № 11 по вул. Анголенка в м. Запоріжжі ( а.с.133) і вже у вересні 2017 року, зі спливом понад 10 років після укладення договору купівлі- продажу частки квартири, мати відповідача ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Визнання відповідачем ОСОБА_3 позову його матері, намагання в процесі розгляду справи затвердити мирову угоду, при вищевикладених обставинах у цій справі, суперечить закону та порушує права третіх осіб банківської установи, в іпотеці якої знаходиться вищевказана квартира, у зв»язку з чим суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову позивача та у затвердженні мирової угоди у цій справі.

Аналіз встановлених в суді обставин, підтверджених сукупністю доказів, які були предметом дослідження під час розгляду справи по суті, вказують на відсутність підстав для визнання оспорюваного договору в частині недійсним, у зв»язку з чим позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 655, 656,657 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2), треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 Флорієвна ( адреса місцезнаходження : м. Запоріжжя, пр. Соборний, 156, 103), публічне акціонерне товариство комерційний банк « ПриватБанк» (адреса місцезнаходження : м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50),закрите акціонерне товариство « Акцент-Банк» ( адреса місцезнаходження : м. Дніпро, вул. Батумська, 11) про визнання договору купівлі- продажу частини квартири від 27.08.2007 року недійсним, відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду буде складено 23 серпня 2018 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

13.08.2018