Справа № 530/1294/17
Номер провадження 2-о/530/2/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Должко С.Р., присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2, секретаря Бедюх Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за заявою

ОСОБА_3, заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації про визнання фізичної особи ОСОБА_4 недієздатним і встановлення опіки та призначення опікуна,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з заявою про визнання недієздатним ОСОБА_4 і встановлення опіки та призначення опікуна.

Із заяви вбачається, що 29 травня 1971 року народився син заявниці - ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія І-АВ № 186045 виданим Устивицькою сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 15 червня 1971 року. ОСОБА_4 є інвалідом першої групи з дитинства та потребує сторонньої допомоги, що підтверджується Довідкою серії ПОЛ-Р-82 № 006214 від 29.05.1987 року. Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» спеціалізована психіатрична МСЕК гр. ОСОБА_4 провела розподіл 1 групи інвалідності з дитинства на підгрупу А, що підтверджується Листом - повідомленням спеціалізованої психіатричної МСЕК № 238 від 15.09.2011 року. Син заявниці з народження проживає разом із заявником і є зовсім не пристосованим до самостійної праці та не може керувати своїми діями. Внаслідок хвороби ОСОБА_4 страждає стійким психічним розладом здоровя та не здатний усвідомлювати значення своїх дій. Відповідно до Довідки виданої Зіньківською центральною районною поліклінікою Полтавської області 10.08.2017 року ОСОБА_4 перебуває на дистанційному обліку при психіатричному кабінеті Зіньківської ЦРЛ як інвалід І А групи та є нетранспортабельним.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заява ОСОБА_3про визнання недієздатним ОСОБА_4 та встановлення опіки над ним підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною четвертою статті 3 ЦПК України передбачено, що закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії.

Враховуючи, що провадження по справі було відкрито за нормами ЦПК України в редакції 2004 року, довготривалий розгляд справи звузить права сторін, а тому керуючись ч. 4 ст. 3 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити судове рішення на підставі наявних в справі доказів.

Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розділу IV глави 2 ЦПК України судом здійснюється розгляд справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності.

У відповідності з вимогами ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Частиною 2, 3 ст.63 ЦК України, визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю і призначається лише за її письмовою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи 29 травня 1971 року народився син заявниці - ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія І-АВ № 186045 виданим Устивицькою сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 15 червня 1971 року (а.с.4). ОСОБА_4 є інвалідом першої групи з дитинства та потребує сторонньої допомоги, що підтверджується Довідкою серії ПОЛ-Р-82 № 006214 від 29.05.1987 року (а.с.9). Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» спеціалізована психіатрична МСЕК гр. ОСОБА_4 провела розподіл 1 групи інвалідності з дитинства на підгрупу А, що підтверджується Листом - повідомленням спеціалізованої психіатричної МСЕК № 238 від 15.09.2011 року (а.с.8). Син заявниці з народження проживає разом із заявницею і є зовсім не пристосованим до самостійної праці та не може керувати своїми діями. Внаслідок хвороби ОСОБА_4 страждає стійким психічним розладом здоровя та не здатний усвідомлювати значення своїх дій. Відповідно до Довідки виданої Зіньківською центральною районною поліклінікою Полтавської області 10.08.2017 року ОСОБА_4 перебуває на дистанційному обліку при психіатричному кабінеті Зіньківської ЦРЛ як інвалід І А групи та є нетранспортабельним (а.с.7).

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_4 недієздатним.

Відповідно до ч.6 ст.300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Що стосується заявлених вимог заявника ОСОБА_3 в частині призначення над ОСОБА_4 опікуна, то суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки з 15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.9 1.1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

У звязку із змінами в законодавстві справи, які станом на 15.12.2017 року перебувають у провадженні суду розглядаються за правилами нової редакції ЦПК.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод безпосередньо застосовується при розгляді справ у судах України.

Аналогічним чином висновки Європейського суду з прав людини також враховуються при розгляді будь-яких судових справ в національній системі правосуддя.

У справі Вінтерверп проти Нідерландів (1979) Суд сформулював три критерії, які дозволяють точніше визначити поняття «психічно хворий» в рамках підпункту пункту 1 статті 5, а саме : держава має використовувати об'єктивні медичні стандарти при вирішенні питання про те, чи може особа вважатись «психічно хворою»; характер або ступінь психічної хвороби мають бути достатньо гострими, щоб виправдати примусову госпіталізацію; держава має право утримувати хворого в лікарні лише протягом часу загострення психічного розладу, а тому хворий, який примусово утримується в лікарні через «психічне захворювання», має право на здійснення періодичного огляду: примусове утримання в лікарні не може тривати протягом невизначеного періоду.

Відповідно до ч.1 ст.300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклувальника або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 має бути визнаний недієздатним, а оскільки від органу опіки та піклування подання про призначення над ОСОБА_4 опікуна не надходило, тому в цій частині слід відмовити.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення, а заявлена вимога про призначення заявниці піклувальником ОСОБА_4 до задоволення не підлягає, оскільки суд без відповідного подання органу опіки та піклування цього робити не вправі.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 81, 258-259, 299, 300, ЦПК, ст. 39, 63 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації про визнання фізичної особи ОСОБА_4 недієздатним і встановлення опіки та призначення опікуна задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 недієздатним.

Строк дії рішення про визнання недієздатним ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити до 22 травня 2020 року.

В іншій частині заяви ОСОБА_3 відмовити.

Судові витрати пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З оригіналом вірно:

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області підпис ОСОБА_5

Присяжні: підпис ОСОБА_1

підпис ОСОБА_2

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_5