справа № 570/5469/17
провадження № 2/570/545/2018
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м 1У к р а ї н и

16 травня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представника адвоката ОСОБА_4,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.П.Могили, 24/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПрАТ "Страхова компанія "ПРОВІДНА" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

покликаючись на заподіяння йому шкоди внаслідок ДТП, що відбулася 02 жовтня 2017 року, позивач у поданій до суду 11 грудня 2017 року позовній заяві, вимоги по якій уточнені, просить стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 7 084 грн. 92 коп., судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп,. витрати на правову допомогу у розмірі 3 840 грн. 00 коп. та 2 400 грн. за виконання звіту про оцінку автомобіля.

Позивач в судовому засіданні позов підтримує повністю і по аналогічних мотивах. По суті спору стверджує, що відповідач скоїла ДТП, за що притягнута до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження, також він затратив значні кошти на ремонт автомобіля, а матеріальної допомоги відповідачі не надавали. Оскільки сторони залишили місце ДТП, огляд проводився оцінювачем по місцю його роботи без присутності іншої сторони та представника страхової компанії. Він був змушений швидко зробити ремонт авто, бо водій зобов"язаний керувати лише технічно справним авто.

Його представник, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, стверджує, що позов підставний і підлягає до задоволення, бо саме позивачу належить право вибору відповідача, особливо враховуючи тривалий конфлікт між сторонами. У випадку задоволення позову відповідач після сплати відшкодування шкоди не позбавлений можливості звернутися до своєї страхової компанії.

Відповідач просить у задоволенні позову відмовити, оскільки його відповідальність застрахована третьою особою.

Його позицію підтримує його представник, який вважає, що відповідати за майнову шкоду має страхова компанія. У випадку задоволення позову просить врахувати, що необхідно відшкодовувати лише фактично понесену шкоду. Витрати на правову допомогу як не підтверджуються, оскільки у документах не вказано їх понесення по даній справі, так і не відповідають фактичним затратам. Щодо оплати звіту, то позивач в порушення обов"язків по страхуванні не повідомив страхову компанію про подію і тоді така оцінка була б безкоштовною, крім того, незрозуміло необхідність проведення такої оцінки після документального підтвердження понесених витрат. Вважає, що це призвело до безпідставного збільшення понесених витрат і позбавляє відповідача можливості звернутися до страхової компанії за відшкодуванням цих витрат.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Як встановлено судом, 10 червня 2017 року між ПрАТ СК «Провідна» /третя особа/ та ОСОБА_3 /відповідач/ укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8323820 зі страховою сумою за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000 грн., розмір франшизи - 500 грн. 00 коп.

02 жовтня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів сторін: «Reno Megan д.н.з. ВК 9861 AT, яким керувала відповідача та «Mersedes Benz» д.н.з. ВК 0203 BX, яким керував позивач, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

03 жовтня 2017 року відповідач звернувся до третьої особи із заявою про настання страхового випадку, яка прийнята до розгляду страховиком.

11 жовтня 2017 року позивач провів та 09 листопада 2017 року оплатив виконані роботи по ремонту автомобіля«Mersedes Benz» у сумі 7 053 грн. 63 коп.

Згідно звіту № 717E від 28 листопада 2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача без урахування ПДВ складає 7 084 грн. 92 коп. на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 02 жовтня 2017 року. Вартість звіту про оцінку - 2 400 грн. 00 коп.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року відповідача визнано виннуватою та притягнено до адміністративної відповідальності за ст.122-4, 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Справа розглянута у присутності правопорушника, потерпілого, його представника, ніким не оскаржувалася.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення закону та з урахуванням приписів ст.ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, вона відшкодовується її володільцем.

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. П.1 ч.2 ст.22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.3 зазначеної статті збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як роз'яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його, при цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань: деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На думку суду, в разі заподіяння шкоди внаслідок дій, що мають ознаки правопорушення, має місце кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до адміністративної, так і до цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що покарання, як правило, впливає на особистість злочинця, а зобов"язання із відшкодування шкоди - на майнову сферу правопорушника.

Суд встановив, що дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у третьої особи. Позивач звернувся із своїми вимогами до відповідача, які зводились до відшкодування останньою позивачу витрат, які встановлені у звіті. Разом з тим, позивач фактично вже поніс витрати на відновлюваний ремонт свого автомобіля, про що свідчить акт виконаних робіт на суму 7 053 грн. 63 коп. Аналізуючи отриманні автомобілем позивача механічні пошкодження 02 жовтня 2017 року, які зафіксовані в протоколі огляду транспортного засобу, можна дійти висновку, що придбані 11 жовтня 2017 року позивачем запчастини були використані ним на ремонт свого автомобіля, після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась із вини відповідача.

Таким чином, суд вважає, що позивачем належними доказами доведено заподіяння відповідачем ОСОБА_3 матеріальної шкоди у вказаному розмірі, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд враховує її документальну підтвердженість і вважає, що це становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивача.

Суд вважає, що він забезпечив реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди - відповідачем ОСОБА_3 на підставах, передбачених законом (ст.1166 ЦК України). Такі висновки суду не позбавляють ОСОБА_3 права порушувати питання про захист її майнового інтересу як страхувальника за страховим випадком - дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 02 жовтня 2017 року, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, оскільки особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Щодо відшкодування витрат за виконання звіту про оцінку автомобіля, то, на думку суду, ця позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки його проведення 28 листопада 2017 року після проведеного та оплаченого ще 11 жовтня 2017 року ремонту автомобіля, який пошкоджено 02 жовтня 2017 року, не відповідає вимогам ст.1188 ЦК України, при тому, що позов поданий лише до фізичної особи і оцінка понесеної шкоди вже проведена.

У зв»язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору.

Щодо витрат на правову допомогу, то згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України вони належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Не заперечується, що 07 грудня 2017 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги, згідно акту прийому-передачі наданих послуг позивачем було сплачено адвокату гонорар у розмірі 3 840 грн. Разом з тим, у справі відсутні докази, по якій саме справі він сплачений, що унеможливлює його відшкодування при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

частково задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПрАТ "Страхова компанія "ПРОВІДНА" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_3 /РНОКПП / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП / 7 053 грн. 63 коп. заподіяної шкоди, 640 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 24 травня 2018 року.

Суддя: Кушнір Н.В.