АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1285/18 Справа № 201/3496/17 Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виробничо-комерційної фірми товариство з обмеженою відповідальністю "РАНДО ЛТД", третя особа - ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом, зобов'язання вчинити певні дії шляхом внесення до державного реєстру змін щодо відомостей про місцезнаходження відповідача і стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до виробничо-комерційної фірми товариство з обмеженою відповідальністю "РАНДО ЛТД" (далі - виробничо-комерційна фірма ТОВ "РАНДО ЛТД") про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом, зобов'язання вчинити певні дії шляхом внесення до державного реєстру змін щодо відомостей про місцезнаходження відповідача і стягнення судових витрат, мотивуючи його тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

Зазначав, що у зв'язку з надходженням на його адресу поштової кореспонденції, він з'ясував, що у його квартирі зареєстроване місцезнаходження виробничо-комерційної фірми ТОВ "РАНДО ЛТД".

Вказував, що жодного дозволу на реєстрацію у його квартирі виробничо-комерційної фірми ТОВ "РАНДО ЛТД" не надавав, будь-яка діяльність не велась і не ведеться, офіс у його квартирі ніколи не знаходився, дана фірма за його адресою не з'являється та ніколи не з'являлася.

Посилаючись на те, що реєстрація місця знаходження виробничо-комерційної фірми ТОВ "РАНДО ЛТД" за його домашною адресою порушує його права користування та розпорядження його власністю, а тому просив суд ухвалити рішення, яким усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 з боку відповідача, зобов'язати відповідача вчинити певні дії шляхом внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб змін щодо відомостей про місцезнаходження відповідача і стягнути судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що його права власника порушуються та підлягають судовому захисту.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 дійсно зареєстрований і мешкає в квартирі АДРЕСА_1, його право власності на вказане житло на підставі довідки ЖБК - №274 зареєстроване в КП ДМБТІ, про що видане реєстраційне посвідчення від 20 січня 1995 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_2 надходить поштова кореспонденція житлових і комунальних організацій (ПАТ ДТЕК "Дніпрообленерго" та інш.) про заборгованість по сплаті комунальних платежів на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Так, згідно до ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1)про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3)про визнання особи безвісно відсутньою; 4)про оголошення фізичної особи померлою.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст.405 ЦК України).

Позивачем не заявлено свої вимоги на підставі вказаних вище статей.

За змістом положень статей 16,386,391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права,який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами правових підстав для задоволення його позову саме шляхом зобов'язання відповідача усунути перешкоди зобов'язання відповідача вчинити певні дії шляхом внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб змін щодо відомостей про місцезнаходження відповідача, а тому у колегія суддів відсутні підстави для захисту йог оправ в обраний ним спосіб.

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, позивачем на підтвердження його права власності на спірну квартиру надано лише реєстраційне посвідчення (а.с.8).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.