справа № 712/4533/18
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та звільнення від аліментів,
ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та звільнення від аліментів, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою 05 жовтня 2013 року було зареєстровано шлюб. 28 вересня 2015 року Черкаським районним судом Черкаської області шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 24 серпня 2015 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.
17 червня 2015 року Черкаським районним судом Черкаської області винесено рішення, яке вступило в законну силу, про стягнення з нього аліментів на утримання його сина. Проте 31 серпня 2015 року його мати відмовилася від виховання їх спільної дитини, що підтверджено її розпискою за участю свідка ОСОБА_4, та в подальшому не брала участі по догляду за дитиною.
Просив суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24 серпня 2015 року і до повноліття дитини. Звільнити з 24 серпня 2015 року його від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, так як з 24 серпня 2015 року він знаходиться з повністю на його утриманні.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2018 року позовні вимоги задоволені частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 10 квітня 2017 року, що стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року, на користь ОСОБА_2 на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2015 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю та не доведеністю.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, малолітній ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні, а відповідач проживає окремо від дитини за іншою адресою та не бере участі у вихованні та утриманні сина, позовна вимога про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, які стягуються з нього за рішенням суду, є обґрунтованою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу на це судове рішення в частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, починаючи з 10 квітня 2017 року, що стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року, на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2015 року і до повноліття дитини.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції залишено без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2018 року без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що оскільки, доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер та не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують та не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права.

Крім того, щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно періоду, з якого необхідно звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про звільнення від сплати такої заборгованості не з 2015 року, як зазначено в позовній заяві ОСОБА_1, а з 10 квітня 2017 року, взявши, як належний, чіткий та достовірний доказ рішення Служби у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з 10 квітня 2017 року, разом із батьком.

27 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментам з 10 квітня 2017 року, які стягуються з нього за судовим рішенням від 17 червня 2015 року, постанову суду апеляційної інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення у відповідній частині про звільнення його від заборгованості по аліментам з 24 серпня 2015 року.

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають із стягнення аліментів, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, може бути визнана малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 серпня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко