Справа № 343/1974/17
Провадження № 22-ц/779/594/2018
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю ОСОБА_3 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, постановлене у складі судді Монташевич С.М. 28 лютого 2018 року в м. Долині,

в с т а н о в и в :

30 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.

В заяві зазначила, що рішенням Долинського районного суду від 27 червня 2017 року постановлено стягувати з відповідача на її користь по 1000 грн. аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів ОСОБА_4 приховав свої реальні доходи, зокрема доходи від оренди нежитлових приміщень та доходи від підприємницької діяльності, які він фактично перераховує на депозити свого батька у кредитній спілці «Злет», а в даний час на утримання дітей, забезпечення їх нормального фізичного та духовного розвитку раніше визначеної суми аліментів не вистачає, її фінансове становище не дозволяє самостійно утримувати дітей, просила ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів до 3000 грн. на кожну дитину.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Судом не було враховано того, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів ОСОБА_4 приховав свої реальні доходи, зокрема доходи від оренди нежитлових приміщень та доходи від підприємницької діяльності.

Апелянт вказує на те, що доказами матеріального стану платника аліментів є значні його витрати на перебування в санаторіях «Моршинський» та «Черче», а також розписка на 6000 грн., які він передав їй 05.07.2017 року як частину орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення в АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 вважає, що враховуючи такі витрати відповідача, зазначені в деклараціях його доходи в сумі 6384 грн. на рік є очевидно занижені, а договори оренди, укладені з ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8, якими передбачений розмір орендної плати відповідно 322 грн. та 210 грн. на місяць, є удаваними.

Реальний розмір орендної плати за вказаними договорами становить відповідно 8000 грн. та 5000 грн. на місяць і такі кошти ОСОБА_4 за довіреністю батька фактично перераховує на його депозити у кредитній спілці «Злет».

Також зазначає, що батько ОСОБА_4 є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 1700-1800 грн., а тому вклади у кредитній спілці на його ім'я фактично здійснює ОСОБА_4

Не враховано судом і того, що після розлучення сторін погіршився стан здоров'я їх дочки, яка почала часто хворіти.

Також зазначає, що вона не може самостійно повністю забезпечувати матеріальні потреби неповнолітніх дітей, пов'язані з забезпеченням їх одягом, продуктами харчування, лікуванням, відвідуванням гуртків та ін.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначив, що доводи ОСОБА_3 про те, що його доходи є значно більшими, ніж зазначені у деклараціях, а також про те, він отримує 8000 грн. доходу від оренди нежитлового приміщення є голослівними і не підтверджені належними доказами.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення, а справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_4 надіслав клопотання про розгляд справи без його участі та просив врахувати обставини, наведені ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 30 серпня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і у них двоє дітей: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Долинського районного суду від 27 червня 2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, малолітніх дітей залишено проживати з матір'ю.

Цим же рішенням постановлено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 по 1000 грн. аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про збільшення розміру аліментів ОСОБА_3 мотивувала тим, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів ОСОБА_4 приховав свої реальні доходи, зокрема доходи від оренди нежитлового приміщення та доходи від підприємницької діяльності, які він фактично перераховує на депозити свого батька у кредитній спілці «Злет».

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 подала договір оренди № 1 на нежитлове приміщення від 07 травня 2015 року, згідно якого орендна плата за приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1, становить 8000,00 грн. на місяць (а.с. 14-16).

З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2017 року ОСОБА_4 уклав з ФОП ОСОБА_8 договір оренди № 2 на нежитлове приміщення, згідно якого він передав у оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, з орендною платою 210,00 грн. на місяць (а.с. 71-74), а 01 травня 2015 року уклав з ФОП ОСОБА_7 договір оренди № 1 на нежитлове приміщення, згідно якого орендна плата за приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1, становить 322,00 грн. на місяць (а.с. 75-78).

Про розірвання саме вказаних договорів оренди ОСОБА_3 і пред'явила позов. Заочним рішенням Долинського районного суду від 27 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про розірвання договорів оренди задоволено. А ухвалою Долинського районного суду від 26 грудня 2017 року зазначене заочне рішення суду скасовано. (а.с. 79 -80, 105).

Судом встановлено, що в деклараціях ОСОБА_4 про доходи за 2016, 2017 р.р. (а.с. 69-70) містяться відомості, які відповідають його доходам, отриманим від надання майна в оренду за вказаними договорами від 01.05.2015 року та 01.02.2017 року. При цьому, декларація за 2016 рік була предметом дослідження при вирішенні питання про стягнення аліментів (а.с. 6).

Також встановлено, що половину отриманих від здачі в оренду коштів відповідач перераховував позивачці, на підтвердження чого надав суду копії платіжних доручень на суму 1604,02 грн. (а.с. 66, 67).

Крім того, після постановлення рішення про стягнення аліментів (протягом 5 місяців) ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 додаткові кошти на сумі 6000,00 грн., що підтверджено копією розписки. (а.с. 68)

Згідно довідки №24 від 25 січня 2018 року кредитної спілки «Злет» протягом 2016-2017 років були укладені депозитні договори з ОСОБА_10.(а.с.87)

Згідно довідок № 206 від 27.12.2017 року та №3 від 04 січня 2018 року кредитної спілки «Злет» протягом 2016 року та 2017 року ОСОБА_4 не мав депозитних вкладів у кредитній спілці.(а.с.81,82)

Згідно доручень від 28 січня 2016 року ОСОБА_10 доручив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії в рамках укладених з кредитною спілкою «Злет» договорів №ДОД-0056, №ДОД-0057 та №ДОД-0058 від 28 січня 2016 року «Про внесення вкладу на депозитний рахунок», в тому числі отримувати належні йому відсотки, розривати чи переукладати договір та отримувати кошти за закінченням строку дії договору.(а.с.88-90)

Наведене свідчить про те, що позивач має право розпоряджатись вкладами ОСОБА_10, зокрема отримувати відсотки чи отримувати кошти за закінченням строку дії договору, а отже має можливість ці кошти витрачати на утримання дітей.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також врахував те, що у справі про розлучення та стягнення аліментів досліджувались обставини щодо доходів сторін, а доказів зміни матеріального стану ОСОБА_4 ОСОБА_3 не подала.

Натомість, судом встановлено, що ОСОБА_4 з 09.11.2017 року по 13.11.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні з приводу консолідованого перелому правої ключиці (а.с. 36, 62), тривалий період перебував на лікарняних (а.с. 37, 47, 48, 64, 65), проходив санаторне-курортне лікування в ДП «Санаторій "Моршинський» з 09.10.2017 року протягом десяти днів, та з 27.11.2017 року - в ДП «Санаторій «Черче».(а.с.45, 46)

Наведене свідчить про погіршення стану здоров'я платника аліментів.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на те, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів ОСОБА_4 приховав свої реальні доходи, зокрема доходи від оренди нежитлових приміщень та доходи від підприємницької діяльності, не заслуговують на увагу, оскільки є припущенням і не підтверджені належними доказами.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи позивачки про те, що значні витрати відповідача на санаторно-курортне лікування та надання їй відповідачем 6000 грн. як частини доходу від орендної плати свідчать про недостовірне відображення його доходів у декларації в сумі 6384 грн. на рік, оскільки нею не подано будь-яких доказів на підтвердження недостовірності відомостей у декларації відповідача.

Доводи ОСОБА_3 про те, що договори оренди, укладені з ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8, якими передбачений розмір орендної плати відповідно 322 грн. та 210 грн. на місяць, є удаваними, також не заслуговують на увагу, оскільки такі договори не визнані в установленому законом порядку недійсними, а спір про їх розірвання перебуває на розгляді в суді.

Не підтверджені належними доказами і доводи апелянта про те, що кошти, отримані як орендна плата ОСОБА_4 за довіреністю батька фактично перераховує на його депозити у кредитній спілці «Злет».

Не спростовують висновків суду і посилання апелянта на те, що батько ОСОБА_4 отримує пенсію у розмірі 1700-1800 грн., а тому вклади у кредитній спілці на його ім'я фактично здійснює відповідач, оскільки матеріальний стан ОСОБА_10 не є предметом дослідження у даній справі.

Посилання ОСОБА_3 у скарзі на те, що після їх з відповідачем розлучення погіршився стан здоров'я їх дочки, яка почала часто хворіти, колегія суддів також не приймає до уваги, враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази звичних для дітей захворювань та нетривалість їх перебігу, а подані в засіданні суду апеляційної інстанції докази витрат на медичне обстеження сина ОСОБА_11 не можуть бути доказом у даній справі, оскільки такі витрати понесені позивачкою після постановлення рішення.

Оскільки ОСОБА_3 не подала доказів наявності передбачених ст. 192 СК підстав для зміни розміру аліментів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2018 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко