Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 644/1876/17

провадження № 61-534св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Імексбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 червня 2017 року у складі судді Горчакової О. І. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити дані про нього до Загального реєстру/Реєстру переказів вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами публічного акціонерного товариства «Імексбанк»» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та передати банку-агенту для здійснення виплати в сумі 149 900,00 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 21 січня 2015 року між ним та публічним акціонерним товариством «Імексбанк» (далі - «Імексбанк») був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «постійний клієнт», «6 ПАТ місяців», за умовами якого банк прийняв від нього грошові кошти у розмірі 149 900,00 грн на строк з 21 січня 2015 року до 21 липня 2015 року зі сплатою 18 % річних. Строк повернення вкладу за договором 24 липня 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 16 «Про запровадження тимчасове адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Імексбанк», згідно з яким з 27 січня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Імексбанк».

Звернувшись до банківської установи, він дізнався, що його не включено до Переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення його (ОСОБА_3.) до переліку вкладників ПАТ «Імексбанк» та зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити його до цього переліку. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що він має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Однак Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відмовляється включити його до реєстру вкладників.

Посилаючись на наведені вище обставини, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 червня 2017 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 до Загального реєстру/Реєстру переказів вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами публічного акціонерного товариства «Імексбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та передати банку-агенту дані про ОСОБА_3 для здійснення виплати у сумі 149 900,00 грн.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із наявності у позивача права на внесення до Загального реєстру/Реєстру переказів вкладників відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 серпня 2017 року заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 червня 2017 року залишено без задоволення.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Скарга аргументована тим, що суди при вирішенні спору не з'ясували фактичних обставин справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим ухвалили судові рішення, які не відповідають вимогам закону.

Зокрема, зазначав, що у Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників. Відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників позивач включений до Загального реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування, який затверджений виконавчою дирекцією Фонду, на ту суму, яка була визначена уповноваженою особою Фонду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 644/1876/17 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 21 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «постійний клієнт», «6 місяців», за умовами якого банк прийняв від нього грошові кошти у розмірі 149 900,00 грн на строк з 21 січня 2015 року до 21 липня 2015 року зі сплатою 18 % річних. Строк повернення вкладу за договором 24 липня 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Імексбанк», згідно з яким з 27 січня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві «Імексбанк».

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідачем порушені його права, як вкладника банку, в отриманні відшкодування за рахунок коштів Фонду відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зокрема, оскаржує дії щодо невключення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частин першої-третьої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі статтею 17 КАС України (у редакції на час спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У цій справі спір стосується дій Фонду щодо невключення кредиторських вимог ОСОБА_3 до Переліку вкладників та Реєстру вкладників у період дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк».

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) вирішує виключно Фонд.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 26 Закону № 4452- VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нормами статті 27 Закону № 4452-VI встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:

- Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;

- Уповноважена особа Фонду формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

- Уповноважена особа Фонду формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Таким чином, Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 14-58цс18.

Вирішуючи спір в порядку цивільного судочинства, суди попередніх інстанції зазначене не врахували.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Отже, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржені рішення підлягають скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року скасувати.

Провадження у справі № 644/1876/17 за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа -Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Повідомити ОСОБА_3, що розгляд його справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило