ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2860/17 Номер провадження 22-ц/814/90/18Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Карпушина Г.Л., Обідіної О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції у місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2018 року у складі судді Кривич Ж.О.

по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи: інспектор роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП капітан Бевзюк Б.П., інспектор роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП лейтенант поліції Деревянко О.М., Прокуратура Полтавської області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В квітні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої діями патрульної поліції, а також 4350 грн. витрат на правову допомогу.

Позовна заява мотивована тим, що 23 червня 2016 року з 15 год. 20 хв. до 16 год. 35 хв. його незаконно було затримано із застосуванням спецзасобів - «кайданок» працівниками 2 роти батальйону УПП в м. Кременчуці ДПП та складено протоколи про адміністративне правопорушення за статтею 122-2 КУпАП - невиконання водіями вимоги про зупинку та статтею 185 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню або вимозі працівника міліції, яких він не вчиняв, що встановлено такими, що набрали законної сили постановами Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2016 року та від 20 лютого 2017 року. Внаслідок вчинених щодо нього протиправних дій він зазнав моральних страждань, грошову компенсацію завданої моральної шкоди визначив у розмір 20 000 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 435,00 грн. судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині визначення розміру заподіяної моральної шкоди і судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини справи, надав їм правильну правову оцінку та застосував необхідні норми закону, однак при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди не врахував моральних втрат, яких він зазнав внаслідок вчинених щодо нього протиправних дій, глибини його душевних страждань, не звернув увагу на практику Європейського суду з прав людини та безпідставно зменшив розмір моральної шкоди до 2 000 грн.

В апеляційній скарзі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції у місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами незаконність та неправомірність дій працівників патрульної поліції та факт заподіяння йому моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тимошенко О.О. просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити й відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову за безпідставністю, посилаючись на відсутність факту неправомірності дій посадової особи патрульної поліції. Вважає, що сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України позивач ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Вказує, що його безпідставно було піддано заходам адміністративного примусу у вигляді адміністративного затримання та застосування кайданків за правопорушення, які він не вчиняв та за обставин, що жодним чином не спонукали поліцейських до таких дій.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишення апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України без задоволення, виходячи з наступного.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом пункту 2 частини першої статті 374, пунктів 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідні частині нове рішення або змінити рішення, якщо встановить невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 23 червня 2016 року о 15 год. 20 хв. інспектором 2-ої роти батальйону УПП в м. Кременчуці рядовим поліції Деревянко О.М. складено протокол КИ № 036406 про адміністративне затримання ОСОБА_2 у зв'язку з вчиненням правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, для складання відповідного протоколу.

О 16 год. 35 хв. 23 червня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено після закінчення складання адмінпротоколу за ст. 185 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 410686, складеного 23.06.2016 року о 15 год. 45 хв., водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, 23.06.16 р. о 15 год. 15 хв. по вул. Московська, 2 на вимогу працівника поліції, подану за допомогою гучномовця, звукових та світлових сигналів, не зупинився та був затриманий під час переслідування на вул. Л.Толстого, 34 (шляхом утворення штучного затору). Своїми діями водій порушив вимоги п. 2.4 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії КИ № 023379 за ст. 185 КУпАП, 23.06.2016 року о 15 год. 15 хв. по вулиці Л. Толстого, буд. 34 ОСОБА_2 злісно не виконував законні розпорядження та вимогу поліцейських, а саме: на неодноразову вимогу законну вийти з авто не реагував, після того як був зупинений шляхом штучного затору.

Під час адміністративного затримання ОСОБА_2 інспектор Бивзюк Б.П. виніс щодо нього постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС № 665877, з якої вбачається, що 23.06.2016 року о 15 год. 15 хв. ОСОБА_2 на вул. Московській в м. Кременчуці подав звуковий сигнал без необхідності в населеному пункті, чим порушив п. 9.5 ПДР України. За це правопорушення, передбачене статтею 125 КУпАП, позивача піддано адміністративному стягненню у вигляді попередження.

Затримання позивача із застосуванням кайданок відбувалося у людному місці, привернуло увагу водіїв та пішоходів. ОСОБА_2 висловлював незгоду з діями поліцейських; на його прохання на місце події приїхав адвокат. До затриманого викликали «швидку допомогу», яка зафіксувала у нього артеріальну гіпертензію (підвищений артеріальний тиск) як ситуативно-обумовлену невротичну реакцію (карта виїзду швидкої допомоги № 29846 від 23.06.2016 року).

Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 вересня 2016 року провадження щодо ОСОБА_2 у справі № 524/4899/16-п закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-2, 185 КУпАП.

Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що згідно даних, зафіксованих на відеозапису, патрульний автомобіль почав переслідувати автомобіль НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 о 14 год. 49 хв. Доказів, які б могли свідчити про допущення водієм ОСОБА_2 такого порушення Правил дорожнього руху до початку його переслідування патрульним автомобілем, тобто до 14 год. 49 хв., що викликало нагальну необхідність для переслідування водія, та доказів, які б спростовували пояснення ОСОБА_2 та показання свідка ОСОБА_6 про те, що позивач не вчиняв злісної непокори поліцейським, до матеріалів справи не долучено. Відеозаписи з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на яких було б відображено факт висловлювання поліцейськими вимог вийти з автомобіля та факт невиконання водієм ОСОБА_2 такої вимоги, на запит суду від 12.07.2016 року за вих. 3/524/1989/16 Управлінням патрульної поліції у м. Кременчук надано не було.

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 від 16.12.2016 року кримінальне провадження № 0000142 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 365 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діях інспекторів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини 1 статті 284 КПК України).Зі змісту вказаної постанови вбачається, що висновки про зухвалу поведінку ОСОБА_2, його погрози у бік поліцейських гуртуються виключно на показаннях ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та протирічать обставинам, встановленим суддею у справі № 524/4899/16-ц.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 лютого 2017 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора ОСОБА_7 та скасовано постанову серії ПС2 № 665877 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП у виді попередження. Судом встановлено, що відповідач не спростував доводи позивача про правомірність подання ним звукового сигналу, а наданий департаментом поліції відеозапис з нагрудної камери поліцейського говорить про те, що переслідування автомобіля позивача почалося до того часу, як він подав звуковий сигнал. В задоволенні позовних вимог про визнання дій інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП капітана поліції ОСОБА_7 протиправними відмовлено з огляду на наявність процесуального права розглядати справу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок безпідставного застосування заходів адміністративного припинення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із встановлених фактів того, що ОСОБА_2 23.06.2016 року у проміжок часу з 15 год. 15 хв. до 16 год. 35 хв. не вчиняв протиправних дій, які б давали законні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та за злісну непокору законним вимогам поліцейських, а адміністративне затримання позивача та застосування до нього спеціального засобу - кайданок є неправомірним. Непропорційне і невиправдане втручання в охоронювані законом права позивача на свободу та особисту недоторканність завдали йому моральних страждань.

При цьому суд вірно застосував норми матеріального права, вирішивши справу на підставі статті 1174 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Доводи апеляційної скарги представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, не спростовують.

Факт неправомірності дій працівників поліції, що спричинили моральну шкоду позивачу, встановлений судом та випливає із судових рішень, які набрали законної сили, щодо відсутності правових та фактичних підстав обмеження прав позивача, застосування до нього заходів фізичного впливу, спеціальних засобів у виді кайданок та адміністративного затримання й окремому доведенню за правилами адміністративного судочинства даний факт не підлягає.

Наявність вини заподіювача шкоди у даному випадку правового значення не має, тому відсутність в діях інспекторів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, що встановлено постановою слідчого у кримінальному провадженні № 0000142, не є підставою для відмови у відшкодуванні завданої позивачеві моральної шкоди.

У пункті 9 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень закріплено у статті 56 Конституції України.

За змістом статті 5 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно статті 9 Конституції України та статті 10 ЦПК України є частиною національного законодавства та джерелом права, право на свободу та особисту недоторканність має найважливіше значення в «демократичному суспільстві». Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Оцінивши обґрунтованість втручання в особисті права та свободи позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вжиття працівниками патрульної поліції заходів адміністративного припинення не було виправданим та не відповідало процедурі, встановленої законом.

Сам факт фізичного впливу, застосування спецзасобів та адміністративного затримання з урахуванням психологічних властивостей «звичайної людини» є достатнім свідченням фізичних та психологічних страждань позивача.

Такі страждання позбавили його відчуття психологічного благополуччя та емоційного комфорту.

Факт застосування наручників (кайданків) слід вважати приниженням почуття власної гідності. Це ображало та ставило під сумнів його порядність та добре ім'я, сприяло створенню негативної психологічної установки відносно нього.

Переживання позивача супроводжувались інтенсивними негативного почуттями: обурення через безпідставність звинувачень, власну безправність й приниження.

Рівень стресу був таким, що ОСОБА_2 знадобилась медична допомога.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо недоведеності факту наявності моральної шкоди є безпідставними.

Таким чином, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Разом з тим, визначений місцевим судом розмір компенсації моральної шкоди у 2000 грн. є незначним та непропорційним серйозності порушення, не відповідає вимогам статті 5 Конвенції, засадам верховенства права, вимогам розумності, виваженості та не може бути визнаний справедливою сатисфакцією порушення права позивача.

Враховуючи характер, обсяг та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з неправомірними діями працівників 2-ї роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, їх тривалість, характер вчиненого правопорушення, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, справедливості та правової визначеності, сумою компенсації, що може забезпечити захист порушеного права позивача, є 10 000 грн.

Розмір понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 4350 грн. доводиться належними доказами (а.с. 19-21) та є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та витраченим при цьому часом й доводи апеляційної скарги відповідача факту понесення позивачем таких витрат не спростовують.

У зв'язку з наведеним колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру компенсації моральної шкоди.

За правилами частини 2 статті 137, частин 2, 3, 13 статті 141 ЦПК України, змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції у місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2018 року змінити, збільшивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди з 2000 грн. до 10 000 грн. та розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з 435 грн. до 2175 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: /підпис/ С.Б. Бутенко

Судді: /підпис/ Г.Л. Карпушин

/підпис/ О.І. Обідіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.Б. Бутенко