Провадження № 22-ц/772/68/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 рокуСправа № 127/22797/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Голоти Л.О., Марчук В.С.,

за участю секретаря Богацької О.М.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ТОВ «Порше Мобіліті»

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_3

треті особи на стороні відповідача за зустрічним позовом без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Романюк Л.Ф. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, повний текст рішення складено 24.03.2016 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №50008273 від 29 березня 2013 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 86 518, 03 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 10 609,20 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору. 08 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін, додаткову угоду №1 до кредитного договору №50008273 від 29 березня 2013 року, відповідно до якої позивач зобов'язався надати відповідачу додатковий кредит у сумі 43 391, 37 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 3 376,76 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для оплати страхових платежів згідно з договором страхування укладеним на виконання умов кредитного договору, страхова компанія ПАТ «СК Українська Страхова група», а відповідач зобов'язався прийняти належним чином використовувати і повернути позивачу додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору. Згідно п.1.6. Умов кредитування виконання зобов'язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу №50008273 від 08 квітня 2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_1, заставною вартістю 123 598, 00 грн., а також усім майном відповідача, на яке може бути звернено стягнення за законодавством України. Однак в порушення умов договору, починаючи з травня 2014 року відповідач почала порушувати свої зобов'язання за договором щодо сплати щомісячних платежів, сплачуючи їх з порушенням встановлених строків, а починаючи з лютого 2015 року взагалі припинила сплачувати щомісячні платежі. У зв'язку з систематичним невиконанням умов договору, 13 травня 2015 року позивачем було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором за №50008273 від 05 травня 2015 року з вимогою повернути суму кредиту, яка відповідачем не була отримана та повернулась позивачу за закінченням терміну зберігання, тому останнім днем повернення кредиту відповідно було 12 червня 2015 року. Позивачем зазначено, що загальна сума заборгованості ОСОБА_3, яка складається з основної суми боргу із сплати кредиту та додаткового кредиту, збитків, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних витрат становить 216 673,38 грн., які просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті», а також стягнути судові витрати.

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Порше Мобіліті», третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка Андрія Миколайовича, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивувала тим, що 29 березня 2013 року між нею і ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір №50008273, за умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язалось надати їй кредит в сумі 86 518,03 грн., що в еквіваленті становить 10 609,20 доларів США, строком на 60 місяців, під змінну процентну ставку 9,90 % річних, яка вираховується відповідно до п.2.3. загальних умов кредитування. Зазначила, що відповідно до умов кредитного договору між нею та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 01 квітня 2013 року укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажиром №28-0199-13-00257. Так, відповідно до розділу 6 договору страхування розмір страхових платежів за період з 09 квітня 2013 року по 08 квітня 2014 року складає 6 884, 36 грн., при цьому вказане зобов'язання нею виконано належним чином.За умовами договору страхування страховик зобов'язаний був за 25 робочих днів до початку чергового періоду страхування письмово повідомити її про необхідність оплати чергових страхових премій на наступний період страхування, однак страховик дану умову договору не виконав та не повідомив про необхідність сплати чергового платежу за період з 09 квітня 2014 року по 08 квітня 2015 року, відтак зазначене свідчить про відсутність правових підстав для сплати ТОВ «Порше Мобіліті» за ОСОБА_3 чергового платежу за період з 09 квітня 2014 року по 08 квітня 2015 року в сумі 6 884, 36 грн.. Крім того, вказала, що згідно розділу 10 «Умов надання додаткового кредиту», між ТОВ «Порше Мобіліті» та нею не було укладено угоди про надання додаткового кредиту, що підтверджується відсутністю підписів сторін щодо узгодження умов надання додаткового кредиту, а тому заборгованість, зазначена у виконавчому написі, яка включає платежі за умовами додаткового кредиту, а також при відсутності заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Порше Мобіліті», стягнення коштів за виконавчим написом починаючи з 09 квітня 2014 року є незаконним. Зважаючи на те, що розділом 6 договору страхування передбачено розмір страхових платежів за період з 09 квітня 2014 року по 06 квітня 2015 року в сумі 6 884,36 грн., а ТОВ «Порше Мобіліті» перераховано страховій компанії за цей період 10 848 грн., тому розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Порше Мобіліті» не є безспірним. Крім того, дострокове повернення кредиту може мати місце лише за ініціативою позичальника тобто позивача, в той же час ТОВ «Порше Мобіліті» не заявляло передбачену п. 3.2. договору вимогу про визначення терміну повернення кредиту таким, що настав та/або не вимагав дострокового розірвання кредитного договору, а тому просила визнати виконавчий напис від 26 червня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М., таким що не підлягає виконанню.

В лютому 2016 року ОСОБА_3 завернулась до суду з уточненою зустрічною позовною заявою до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним пункту кредитного договору, додаткових угод, зобов'язання зарахувати додатково сплачені платежі в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору, яку мотивувала тим, що договір від 08 квітня 2014 року про внесення змін (додаткова угода №1) як і кредитний договір є недійсними, оскільки договір від 08 квітня 2014 року про внесення змін (додаткова угода №1 до кредитного договору №50008273 від 29 березня 2013 року) підписаний від імені ТОВ «Порше Мобіліті» не уповноваженою особою. Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців станом на 09 липня 2014 року укладати договори від імені юридичної особи до 09 липня 2014 року мав право лише директор товариства - ОСОБА_5 і лише з 09 липня 2014 року право на підписання договорів від імені товариства закріплено за ОСОБА_6, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.Зазначила, що відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ №168 кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу, однак кредитний договір від 29 березня 2013 року не містить графіку сум погашення основного боргу, більш того такий графік було складено лише 01 квітня 2013 року, тобто на момент укладення правочину сторони не досягли згоди по основній істотній умові договору. Аналогічні порушення допущенні і при укладенні додаткової угоди від 08 квітня 2014 року №1 до кредитного договору №50008273 від 29 березня 2013 року. Так, додаткова угода №1 укладена 08 квітня 2014 року, а графік погашення кредиту отриманого по цій додатковій угоді укладено лише 16 квітня 2014 року. Оспорюваний правочин - додаткова угода №1 від 08 квітня 2014 року, як і сам кредитний договір № 50008273 від 29 березня 2013 року укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору та додаткової угоди №1 до нього, а також загальні умови кредитування про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просила визнати недійсними пункти кредитного договору №50008273 від 29.03.2013 року та додаткової угоди №1 від 08 квітня 2014 року, в яких зазначено умови про визнання валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США та зобов'язати ТОВ «Порше Мобіліті» зарахувати додатково сплачені ОСОБА_3 кошти в сумі 14 777,61 грн. станом на 16 січня 2016 року в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору №50008273 від 29 березня 2013 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.

Зустрічні позови ОСОБА_3 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними пунктів кредитного договору, додаткових угод, зобов'язання зарахувати додатково сплачені платежі в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору та зустрічний позов ОСОБА_3 до ТОВ « Порше Мобіліті», третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріалнього округу Хижняка Андрія Миколайовича, ПАТ « Страхова компанія «Українська страхова група» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано виконавчий напис від 26 червня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком Андрієм Миколайовичем таким, що не підлягає виконанню.

Визнано недійсними пункти кредитного договору №50008273 від 29 березня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті», додаткових угод до нього та додаткової угоди №1 від 08 квітня 2014 року, в яких зазначено умови про визнання валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США.

Зобов'язано ТОВ «Порше Мобіліті» зарахувати додатково сплачені ОСОБА_3 кошти в сумі 14 777,61 грн. станом на 16 січня 2016 року в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору №50008273 від 29 березня 2013 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Порше Мобіліті» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовів відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2016 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Порше Мобіліті» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2016 року в частині позовів ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник ТОВ «Порше Мобіліті» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення заборгованості за кредитним договором та задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання недійсними пунктів кредитного договору, додаткових угод, зобов'язання зарахувати додатково сплачені кошти в рахунок погашення чергових платежів за кредитним договором, районний суд виходив з того, що відповідно до висновку спеціаліста з бухгалтерського обліку та аудиту від 30 липня 2015 року остання не мала заборгованості перед ТОВ «Порше Мобіліті» за вказаним кредитним договором та здійснила переплату за цим договором у сумі 14 777,61 грн..

Крім того, оскільки кредитний договір №50008273 від 29 березня 2013 року, додаткові угоди до нього та договір про внесення змін / додаткова угода №1 від 08 квітня 2014 року до кредитного договору від 29 березня 2013 року, укладені під час дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, то умови вказаних договорів про визначення платежу в гривні за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать частині першій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є несправедливими та порушують правові приписи, закріплені в статті 18 цього Закону.

Задовольняючи зустрічний позов про визнання недійсними пунктів кредитного договору, додаткових угод до нього, районний суд з урахуванням положень ст. 638 ЦК України, виходив з того, що графіки погашення кредиту були складені пізніше за кредитний договір та додаткову угоду до нього, хоч такі графіки відносяться до істотних умов кредитного договору, тому сторони не досягли згоди з усіх істотних умов цього договору; кредитний договір від 29 березня 2013 року підписано неуповноваженою особою.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, виходив з того, що прохання ОСОБА_3 надати для звірки довідку про рух коштів та стан розрахунків свідчить про наявність спору між нею та ТОВ «Порше Мобіліті».

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним пункту кредитного договору, додаткових угод, зобов'язання зарахувати додатково сплачених платежів в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору скасовує та ухвалює в цих частинах нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29 березня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №50008273, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 86 518,03 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 10 609,20 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_3, об'єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язання 08 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 укладено договір застави №50008273, згідно з яким передано в заставу автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, 2013 року випуску, кузов НОМЕР_4, об'єм двигуна 1 598 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_1, заставною вартістю 123 598,00 грн..

08 квітня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до кредитного договору від 29 березня 2013 року №50008273, відповідно до якої ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 43 391,37 грн., що було еквівалентно на дату укладення договору 3 376,76 доларам США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою.

Відповідно до пунктів 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 29 березня 2013 року №50008273, та пунктів 1.1, 1.10.2 договору про внесення змін / додаткової угоди від 08 квітня 2014 року №1 до кредитного договору від 29 березня 2013 року №50008273 розмір платежів за ними визначено в еквіваленті до іноземної валюти.

Графіком погашення кредиту від 29 березня 2013 року №50008273 сума щомісячного платежу визначена в доларах США.

08 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажиром № 28-0199-13-00257.

З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, позивач надав ОСОБА_3 передбачені договором кошти, а також ТОВ «Порше Мобіліті» надано інформацію щодо сум, перерахованих на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» коштів за страхові премії на виконання положень договору про внесення змін до додаткової угоди №1 від 08 квітня 2014 року до кредитного договору №50008273 від 29 березня 2013 року.

Звернувшись в суд з позовом, ТОВ «Порше Мобіліті» зазначено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту в повній мірі не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, та надано відповідний розрахунок.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи видно, що 13 травня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_3 вимогу від 05 травня 2015 року №50008273 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором у сумі 164 423,98 грн. станом на 05 травня 2015 року.

30 квітня 2015 року ОСОБА_3 на адресу ТОВ «Порше Мобіліті» направила прохання надати для звірки довідку про рух коштів та стан розрахунків.

26 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, а саме належний ОСОБА_3 транспортний засіб, в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 05 травня 2015 року складає 183 954,18 грн..

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про визнання недійсними пункту кредитного договору, додаткових угод, зобов'язання зарахувати додатково сплачені платежі в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору, мотивовану тим, що кредитний договір та додаткова угода №1 є недійсними, оскільки підписані від імені ТОВ «Порше Мобіліті» не уповноваженою особою; укладені за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а також як кредитний договір, так і додаткова угода не містять графіку сум погашення основного боргу, а тому сторонами не досягнуто згоди по основній істотній умові договору.

З матеріалів справи видно, що кредитний договір №50008273 від 29 березня 2013 року та додаткова угода до цього кредитного договору, укладені між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3, від імені ТОВ «Порше Мобіліті» підписані «Марченко».

Крім того, в додатковій угоді №1 до кредитного договору №50008273 від 29 березня 2013 року, укладеній між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3, від імені ТОВ «Порше Мобіліті» міститься підпис директора ОСОБА_6.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії довіреності від 31 травня 2012 року ТОВ «Порше Мобіліті» в особі директора Крауслера Андреаса уповноважує ОСОБА_7 та ОСОБА_8 представляти інтереси Товариства перед третіми особами та діяти від імені Товариства на підставі цієї довіреності.

На підставі вищевказаного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають право кожний окремо укладати та підписувати від імені Товариства на умовах на їх розсуд будь-які кредитні договори, договори застави, додатки та додаткові угоди, договори про внесення змін та/або доповнень до укладених договорів та відповідні акти приймання-передачі, листи-роз'яснення до таких договорів, накладні та інші документи, підписання яких пов'язано з організацією та забезпеченням надання кредитів клієнтам на умовах кредитних договорів, а також всі інші документи, підписання яких необхідне для виконання цієї довіреності.

Крім того, із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ОСОБА_6 - керівник ТОВ «Порше Мобіліті» згідно статуту має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку кредитний договір та додаткові угоди до нього підписані уповноваженими на те особами, оскільки останні діяли в межах наданих їм повноважень.

Щодо посилання ОСОБА_3 на те, що кредитний договір та додаткові угоди до нього були укладені без графіків погашення кредиту, які датовані пізніше, у зв'язку з чим на момент укладення правочину сторонами не було досягнуто однієї із істотних умов договору, то в даному випадку апеляційний суд звертає увагу та те, що вказані графіки були підписані ОСОБА_3 і нею виконувались умови договору відповідно до вказаних графіків, а тому посилання на розбіжності в даті укладення основного договору та даті графіку погашення сум, не можуть бути розцінені як недосягнення згоди щодо істотних умов договору, тобто при укладенні договору між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 сторонами в належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Щодо посилання на те, що кредитний договір №50008273 від 29 березня 2013 року та додаткова угода №1 від 08 квітня 2014 року укладені за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, то в даному випадку суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення оспорюваного правочину діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів саме в іноземній валюті, але банки не було позбавлено права надати, а позичальників отримати споживчий кредит в гривні із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти.

При цьому згідно із частинами першою, другою, четвертою та п'ятою статті 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що кредит ТОВ «Порше Мобіліті» був наданий ОСОБА_3 в гривні, при цьому в договорі був зазначений еквівалент в іноземній валюті, а тому при наданні кредиту ТОВ «Порше Мобіліті» не порушено вимоги ст. 524, 533 ЦК України та ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в тому числі і щодо дотримання принципу добросовісності під час укладення і виконання вказаних договорів загалом.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 травня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2016 року в частині позовів ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, при цьому рішення суду в частині визнання виконавчого напису від 26 червня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. таким, що не підлягає виконанню, не скасовано, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Відповідно до ч. 5 статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи висновки суду касаційної інстанції, апеляційний суд з метою встановлення розрахунку заборгованості за договором, врахування платежів здійснених ОСОБА_3 після звернення ТОВ «Порше Мобіліті» до суду з позовом про стягнення заборгованості, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, за клопотанням представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_10 було призначено у справі судову економічну експертизу, виконання якої за побажанням ініціатора клопотання доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Суд неодноразово задовольняв клопотання експерта про надання додаткових документів для проведення експертного дослідження.

Справа перебувала у експерта понад сім місяців, однак 26 липня 2018 року експерт повернув справу в суд із повідомленням про не можливість надання висновку судово-економічної експертизи.

Інших клопотань щодо експертизи та доручення її проведення іншій експертній установі, учасники справи не заявляли, при цьому ТОВ «Порше Мобіліті» в апеляційній скарзі зазначає, що розмір заборгованості ОСОБА_3 підлягає встановленню судом апеляційної інстанції.

Щодо висновку спеціаліста з бухгалтерського обліку та аудиту ОСОБА_11 від 30 липня 2015 року, то суд не приймає його до уваги, оскільки він здійснений в гривні без урахування еквіваленту іноземної валюти, що суперечить положенням укладеного між сторонами договору.

Встановлюючи розмір заборгованості ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Так, згідно із розрахунком заборгованості наведеним ТОВ «Порше Мобіліті» у позовній заяві на час звернення до суду, позивач за первісним позовом просив стягнути зі ОСОБА_3 основну суму боргу за кредитним договором №50008273 від 29.03.2013 року у розмірі 167168,05 грн., основну суму боргу зі сплати додаткового кредиту у розмірі 9414,61 грн. збитки у розмірі 16200 грн., штраф у розмірі 19094,03 грн., пеню в розмірі 717,52 грн., 3% річних у розмірі 1232,27 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2846,90 грн., що разом складає 216673,38 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в частині стягнення збитків у розмірі 16200 грн. задоволенню не підлягають, оскільки в обґрунтування цих вимог у позовній заяві зазначено, що 16200 грн. збитків зумовлено тим, що ТОВ «Порше Мобіліті» вимушене було звернутися до юридичних компаній для надання юридичних послуг, консультацій, складення процесуальних документів для звернення до суду тощо.

Однак за своєю правовою природою збитки на які вказує ТОВ «Порше Мобіліті» є правовою допомогою, порядок стягнення якої врегульовано главою 8 Цивільного процесуального кодексу України. ТОВ «Порше Мобіліті» не надало суду розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, та відповідно не просить суд стягнути зі ОСОБА_3 вказані витрати.

В частині позовних вимог про стягнення штрафу та пені, то суд враховує, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, та Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 631/1348/16-ц.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому в частині стягнення зі ОСОБА_3 штрафу в розмірі 19094,03 грн. необхідно відмовити.

Крім того, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 під час розгляду вказаного спору судом сплачувала кошти за договором, що підтверджується платіжними дорученнями від 13 жовтня 2015 року №24217629 на суму 1833,98 грн., від 13 жовтня 2013 року №1 на суму 2150,00 грн., від 16 листопада 2015 року №24415764 на суму 2000,00 грн., від 14 грудня 2015 року №24580170 на суму 1900,00 грн., від 15 січня 2016 року №24740099 на суму 1900 грн., від 01 червня 2016 року №1 на суму 23778,20 грн., від 18 березня 2016 року №25103779 на суму 3780,00 грн., від 18 квітня 2016 року №25295152 на суму 1950 грн. (Т. 5 а.с. 182 - 189). Всього за період із 13 жовтня 2015 року по 01 червня 2016 року ОСОБА_3 сплатила 39292,18 грн., а тому вказану суму слід врахувати при розрахунку заборгованості.

Згідно із п.п. 1.7.1 - 1.7.14 додатку до кредитного договору від 29.03.2013 року №50008273 за домовленістю сторін будь-які кошти отримані Компанією від позичальника будуть зараховуватися у виконання зобов'язань Позичальника у наступному порядку (незалежно від призначень платежу визначеного Позичальником): пеня та штрафні санкції у першу чергу; строкова сума додаткового кредиту у шосту чергу; строкова сума основного боргу по кредиту в чотирнадцяту чергу.

Тобто сплачені ОСОБА_3 39292,18 грн. слід зарахувати в першу чергу на погашення пені в розмірі 717, 52 грн., потім основну суму боргу зі сплати додаткового кредиту в розмірі 9414,61 грн., а решту в рахунок основної суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 167168,05 грн. При такому розрахунку за кредитним договором необхідно стягнути з ОСОБА_3 лише основну суму боргу що становить 138008 грн. = 167168,05 - (39292,18 - 717,52 - 9414,61).

Положеннями частини 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки взяті на себе зобов'язання за договором ОСОБА_3 належним чином не виконувала, то з неї підлягає стягненню на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором, яка складається з основної суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 138008 грн., 3% річних в сумі 1232,27 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2846,90 грн., а всього 142087,17 грн..

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення заявленого ТОВ «Порше Мобіліті» позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованості за кредитним договором №50008273 від 29 березня 2013 року в розмірі 142087,17 грн., а також скасуванню підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним пункту кредитного договору, додаткових угод, зобов'язання зарахувати додатково сплачені платежі в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

За змістом статей 141, 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл понесених судових витрат, про що зазначає в резолютивній частині постанови.

Оскільки позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково, тому із ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 8330,45 грн. документально підтверджених судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними пунктів кредитного договору, додаткових угод, зобов'язання зарахувати додатково сплачені платежі в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору - скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення.

Позов ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованої в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» основну суму боргу за кредитним договором №50008273 від 29 березня 2013 року, в розмірі 138008 грн., 3% річних в сумі 1232,27 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2846,90 грн., а всього 142087,17 грн..

В іншій частині позов ТОВ «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрованої в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 8330,45 грн. документально підтверджених судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними пунктів кредитного договору, додаткових угод, зобов'язання зарахувати додатково сплачені платежі в рахунок погашення чергових платежів по кредитному договору залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис / Л.О. Голота

/підпис/ В.С. Марчук

Згідно з оригіналом.

Суддя В.В. Оніщук