Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 710/1281/17

провадження № 61-42183св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4

суб'єкт оскарження - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,

заінтересована особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

заінтересована особа - державне підприємство «СЕТАМ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_4 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року у складі судді Побережної Н. П. та постанову апеляційного суду Черкаської області від 11 липня 2018 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б.,

Новикова О. М., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати недійсним та скасувати звіт про незалежну оцінку ? частини нежитлової будівлі магазину від 29 вересня 2017 року, складений суб'єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5

Скаргу мотивовано тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області) знаходиться зведене виконавче провадження №54725601, яке об'єднує в себе виконавчі листи, видані Шполянським районним судом Черкаської області, про стягнення із скаржника на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ПАТ «КБ «Надра», боргу в сумі близько 500 000 грн.

На виконання постанови заступника начальника ГТУЮ з питань виконавчої служби - начальника УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 14 серпня 2017 року про передачу матеріалів виконавчих проваджень, постановою від 18 вересня 2017 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_5 для визначення ринкової вартості ? частини нежитлової будівлі магазину в АДРЕСА_1.

Вказані постанови були оскаржені ОСОБА_4 в порядку статті 383 ЦПК України2004 року шляхом подання до суду відповідної скарги.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2017 року скарга була прийнята до розгляду та зупинено стягнення за виконавчими листами від 07 вересня 2012 року та від 02 серпня 2013 року.

Разом з тим, під час дії зупинення стягнення за виконавчими листами, державний виконавець продовжував вчиняти дії, направлені на реалізацію нерухомого майна боржника, у зв'язку з чим, 14 листопада 2017 року боржник отримав поштою висновок про ринкову вартість майна.

ОСОБА_4 вважає, що звіт ФОП ОСОБА_5 від 29 вересня 2017 року є недійсним, оскільки під час його складання не було оглянуто із середини об'єкт дослідження, до звіту не додано жодної фотографії належної скаржникові частини нежитлового приміщення. До звіту додано лише декілька фото зовнішнього вигляду будівлі, чого недостатньо для належно проведеної оцінки.

Крім того, оцінювач у пункті 2.1 розділу 2 та в розділі 3 звіту зазначив неправдиву інформацію про те, що ним особисто відвідано та виконано усі процедури пов'язані із візуальним обстеженням, вибірковими обмірами, замірами.

Звіт про оцінку майна не містить відповідних пояснень та обґрунтувань застережень і припущень щодо використання оцінки у зв'язку з неможливістю особистого огляду об'єкта оцінки.

Недійсність звіту полягає також і у тому, що для оцінки об'єкту нерухомості та визначення його ринкової вартості було взято порівняльний підхід. Для порівняння виділено 4 «аналогічних об'єкти», що знаходяться в інших населених пунктах (м. Жашків, м. Корсунь-Шевченківський та в Уманському районі).

У таблиці розрахунків, яка міститься в звіті, за допомогою якої оцінювач визначає ринкову вартість 1 кв.м нежитлового приміщення, міститься поправка на торг, сукупні поправочні коефіцієнти тощо.

Разом з тим, звернення стягнення на нерухоме майно у порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості є примусовим, тобто не є результатом домовленості сторін. Тому, застосовані оцінювачем поправки, в тому числі знижка у вигляді торгу, не узгоджується із правилами щодо оцінки арештованого у межах виконавчого провадження майна.

Оцінювачем, крім порівняльного підходу, було проаналізовано у звіті і дохідний підхід, однак жодного слова у про те, чому розмір вартості об'єкту нерухомості, отриманий внаслідок даного підходу (а це на 87 000 грн більше) не визначений як ринкова вартість, оцінювачем не надається.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 15 травня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 11 липня 2018 року, в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що діями державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області та оцінювачем не порушено права, законні інтереси ОСОБА_4 та відсутні правові підстави для визнання звіту про незалежну оцінку майна недійсним. У разі незгоди з результатами оцінки майна, боржник мав право звернутися з клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ним рішення та задовольнити скаргу, визнати звіт про незалежну оцінку майна недійсним.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано та не надано належної оцінки тим обставинам, що звіт про оцінку майна не відповідає вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», оскільки, застосовуючи порівняльний метод оцінки вартості об'єкта оцінювачем, було взято лише одне інформаційне джерело - один інтернет-ресурс, будь-які інші джерела не були враховані взагалі. Виготовлений звіт є однобічним та необ'єктивним. Об`єкти нерухомості, зазначені оцінювачем у звіті, як подібні, не є такими по відношенню до об'єкта оцінки, оскільки не є капітальними, а є малими архітектурними формами, не відповідають конфігурації, часу побудови та розташовані у районах (в межах міста), відмінних від того, в якому розташований об`єкт оцінки.

Судами не враховано, що для визначення вартості арештованого майна, яке виставляється на прилюдні торги, оцінювачем безпідставно застосовано такий корегуючий ціну чинник, як торг 10%, що не узгоджується з правилами щодо оцінки арештованого у межах виконавчого провадження майна. Крім того, суди помилково послались на те, що в разі незгоди зі звітом, боржник мав право подати клопотання про призначення рецензування звіту.

У відзиві на касаційну скаргу ДП «СЕТАМ» не погодилось з доводами ОСОБА_4 та просило залишити постановлену судом першої інстанції ухвалу та прийняту апеляційним судом постанову без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші сторони не скористалися правом подання відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

ФОП ОСОБА_5 подала до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки на її думку, справа містить виключну правову проблему щодо можливості або неможливості оскарження боржником звітів про оцінку майна в судовому порядку і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Колегія суддів вважає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, передбачені статтею 493 ЦПК України.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною п'ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об'єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з урахуванням наведених норм та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку по те, що ФОП ОСОБА_5 при підготовці звіту про оцінку майна від 29 вересня 2017 року встановлено економічно-планувальні характеристики, район розташування оцінюваного приміщення, підібрано аналоги, які мають схожу площу з об'єктом оцінки та розташовані в аналогічних з об'єктом оцінки районних центрах Черкаської області, у яких попит на дані об'єкти нерухомості є практично однаковий. одному районі. При цьому правильно виходив з того, що відсутність в районному центрі обласного підпорядкування м. Шпола аналогічних об'єктів нерухомості не є підставою для відмови у визначенні вартості об'єкта нерухомості та не є суттєвими для визначення вартості об'єкта нерухомості.

Оцінка магазину здійснювалась за порівняльним підходом - розділ 9 звіту, так і за дохідним підходом - розділ 10 звіту, та в подальшому були узгоджені результати оцінки - розділ 11.

Оцінювачем наведено аналіз ринку нерухомості і аналіз інформації про продаж подібного нерухомого майна з детальним описом обраних аналогів, про що вказано у самому звіті про оцінку майна.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутні докази невідповідності вказаного звіту вимогам нормативно-правових актів та наявності у ньому недоліків й зниження вартості майна.

Доводи касаційної скарги про те, що звіт про оцінку майна не відповідає вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» є безпідставними та спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами та наведеними вище нормами матеріального права.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів попередніх інстанцій не впливають та їх не спростовують.

Суди правильно виходили з того, що у разі незгоди із результатами оцінки майна, заявник мав право звернутися з клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна.

За змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження 18-18гс18).

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не аналізує і не перевірки інші доводи, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська