13.11.2018 Єдиний унікальний номер 205/830/18
13 листопада 2018 рокум. ДніпроСправа № 205/830/18
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/830/18 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, третя особа Комунальне підприємство «Експрес» Дніпровської міської ради про виселення особи, що самовільно зайняла жиле приміщення,
Позивач 08.02.2018р. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про виселення відповідача з квартири № 1, що розташована в м. Дніпро, вул. Весняна, буд. 103-а. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником вищевказаного будинку, проте відповідач без правових на те підстав займає спірну квартиру та у добровільному порядку відмовляється її звільнити.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому посилаючись на те, що є співвласником спірної квартири просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник ДМР, - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідач, - ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.
КП «Експрес» ДМР явку свого представника у судове засідання не забезпечило, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялось належним чином.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до ч.1 ст.81 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Окрім того, відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого 27.11.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 945, ОСОБА_1 належить 68/100 частин вищевказаної квартири.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржувані судові рішення відповідають.
Враховуючи вищевказане, беручи до уваги що відповідач є співвласником спірної квартири та має право, зокрема, нею користуватись, суд доходить висновку, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
За змістом ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача у справі.
Керуючись ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264 268 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.109, 116 ЖК Української РСР, -
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення,
зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено 22.11.2018р.
СуддяОСОБА_7