Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 161/16397/16-ц

провадження № 61-17454св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області, у складі судді Крупінської С. С., від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області, у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Русинчука М. М., Осіпука В. В., від 03 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» (далі - ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що згідно наказу № 1344/к від 27 квітня 2015 року він був прийнятий на посаду комплектувальника проводів виробничого відділу ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна». Наказом від 26 травня 2015 року № 63/П переведений на посаду завантажувача відділу логістики. 19 квітня 2016 року о 05:30 з ним стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Працюючи у третю зміну він отримав травму ноги, про що складено акт № 5 від 22 квітня 2016 року. Згідно встановленого діагнозу він отримав закритий перелом човникоподібної кістки лівої стопи, забійну рану лівого гомілково-ступневого суглобу і гомілки та перебував на лікуванні з 19 квітня 2016 року по 29 червня 2016 року. З 01 липня 2016 року по 24 липня 2016 року він знаходився у відпустці, а з 25 липня 2016 року приступив до роботи. 27 вересня 2016 року перебував на лікарняному по 04 жовтня 2016 року. Направленням № 1420/01-15 від 11 липня 2016 року, виданим відділенням виконавчої дирекції у м. Луцьку Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України його було направлено на огляд МСЕК з метою встановлення відсотку втрати працездатності та додаткових видів допомоги у зв'язку з трудовим каліцтвом від 19 квітня 2016 року. 30 серпня 2016 року при огляді комісією групу інвалідності встановлено не було, але визначено ступінь втрати професійної працездатності 10% з 15 серпня 2016 року та переоглядом 30 серпня 2017 року. 13 вересня 2016 року роботодавець направив його на позачерговий медичний огляд, та згідно з висновками фахівців він був визнаний непридатним до виконання роботи за професією завантажувач-вивантажувач. Наказом від 26 вересня 2016 року № 2391-к/тр його звільнено з роботи згідно пункту 2 статті 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я.

ОСОБА_2 вважає, що звільнення проведено з грубим порушенням трудового законодавства, у період перебування на лікарняному. 04 жовтня 2016 року йому було вручено трудову книжку з записом про звільнення, копії наказу про звільнення йому вручено не було. У кінці жовтня 2016 року він отримав повідомлення, в якому було запропоновано з'явитись до відділу кадрів для внесення змін в трудову книжку у зв'язку з перенесенням дати звільнення з 29 вересня 2016 року на 19 жовтня 2016 року.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд поновити його на посаді завантажувача відділу логістики товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» з 19 жовтня 2016 року, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Поновлено ОСОБА_2 на посаді завантажувача відділу логістики товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» з 19 жовтня 2016 року. Стягнуто із ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» на користь ОСОБА_2 44 146, 00 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу без обов'язкових відрахувань та 2 000, 00 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Рішення суду у частині поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення на його користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 6 398, 00 грн допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог статті 40 КЗпП України, так як роботодавцем не виконано передбаченого трудовим законодавством обов'язку перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, яка би відповідала його стану здоров'я.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2

У липні 2017 року ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2017 року.

У касаційній скарзі ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом. Вирішуючи питання про поновлення позивача на роботі, місцевий суд не прийняв до уваги, що існуючі на підприємстві вакантні посади є протипоказаними позивачу за станом здоров'я.

21 липня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що наказом № 1344/к від 27 квітня 2015 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу у ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна» на посаду комплектувальника проводів виробничого відділу.

Наказом № 63/П від 26 травня 2015 року ОСОБА_2 було переведено на посаду завантажувача відділу логістики.

19 квітня 2016 року з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

З 19 квітня 2016 року по 29 червня 2016 року ОСОБА_2 проходив лікування з приводу отриманої травми ноги і приступив до виконання трудових обов'язків 25 липня 2016 року.

Відповідно до наказу № 29 від 13 вересня 2016 року ОСОБА_2 направлено підприємством на позачерговий медичний огляд, за результатами якого він визнаний непридатним до виконання робіт завантажувача-вивантажувача, оскільки йому протипоказана робота, що пов'язана з довготривалим перебуванням на ногах, фізичним навантаженням на висоті.

Наказом № 2391-к/тр від 26 вересня 2016 року позивача звільнено з роботи згідно пункту 2 статті 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я.

З урахуванням того, що станом на 29 вересня 2016 року, тобто у день звільнення, позивач перебував на лікарняному, наказом від 19 жовтня 2016 року відповідач змінив дату звільнення з 29 вересня 2016 року на 19 жовтня 2016 року.

Трудову книжку позивачу було видано 04 жовтня 2016 року.

На час звернення позивача до суду (грудень 2016 року) запис у трудовій книжці про його звільнення з роботи на підставі наказу від 19 жовтня 2016 року, яким змінена дата звільнення з 29 вересня 2016 року на 19 жовтня 2016 року, відсутній. Копію наказу про звільнення з 19 жовтня 2016 року позивач отримав 21 листопада 2016 року.

Також встановлено, що при звільненні ОСОБА_2 з роботи йому роботодавцем не пропонувалась інша робота, яка б відповідала стану його здоров'я. Разом з тим, на час звільнення позивача, станом на 23 вересня 2016 року, підприємство налічувало 75 вакантних місць, у тому числі для людей з групою інвалідності - 3 місця.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно пункту 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Звільнення з підстав, зазначених в пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 141 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Положеннями статті 9 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що в разі неможливості виконання потерпілим (ушкодження здоров'я пов'язане з виконанням трудових обов'язків) попередньої роботи власник зобов'язаний відповідно до медичного висновку забезпечити його перепідготовку і працевлаштувати, встановити пільгові умови та режим роботи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Встановивши, що звільнення з роботи позивача було проведено з порушенням вимог трудового законодавства, роботодавцем не виконані вимоги Закону України «Про охорону праці» і КЗпП України щодо забезпечення перепідготовки та працевлаштування позивача, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі. Місцевий суд вірно врахував, що поновлення звільненого працівника на роботі автоматично тягне за собою вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Прийнявши до уваги, той факт що копію наказу про звільнення з 19 жовтня 2016 року позивач отримав 21 листопада 2016 року, з позовом до суду звернувся 06 грудня 2016 року, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позивач звернувся за захистом своїх прав у межах строків, передбачених статтею 233 КЗпП України.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд, відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта