Справа №486/124/17 16.05.2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/124/17

Провадження №22-ц/784/563/18

16 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене суддею Савіним О.І. 30 січня 2018 року о 16 год. 24 хв. у цивільній справі за позовом

Публічного акціонерного товариства Комерційцний банк «ПриватБанк»

до

ОСОБА_2

про стягнення заборгованості ,-

у с т а н о в и л а:

В лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося із позовом до суду до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 19 березня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобовязання належним чином не виконав у звязку з чим у нього перед банком утворилася заборгованість.

Посилаючись на вказане ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 662,81 грн., яка складається з

- заборгованість за кредитом 4 288,80 гривень;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 37 294,61 гривень;

- заборгованість за пенею та комісією 3 333,55 гривень;

- штраф (фіксована частина) - 500 гривень;

- штраф (процентна складова) 2 245,85 гривень,

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 січня 2018 року позов задоволено повністю. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2А кредитну заборгованість, в розмірі заявленому позивачем, та розподілено судовий збір.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому вважає рішення таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи 19 березня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір у формі анкети-заяви, за яким останній отримав кредит в розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5).

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за вказаним кредитним договором стосовно надання кредиту виконав, а ОСОБА_2 в порушення умов договору зобовязання належним чином не виконує у звязку з чим у нього перед банком утворилася заборгованість.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги в повному обємі, виходив з того, що сторони укладаючи кредитний договір погодились, що він складається з анкети-заяви, а також Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та ОСОБА_3 банку, а тому заборгованість, яка нарахована відповідачем виходячи з наведених актів в сумі 47662 грн. 81 коп., є обґрунтованою та відповідає умовам договору.

Проте, з таким висновком не можна погодитись, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, із змісту анкети-заяви, яка підписана відповідачем ОСОБА_2 слідує, що останній має бажання отримати платіжну картку з кредитним лімітом 300 грн. У вказаній анкеті-заяві також вказано, що ОСОБА_2 ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами ОСОБА_3, а також взяв зобовязання виконувати умови вказаних актів.

Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Проте, Умови та правила надання банківських послуг та ОСОБА_3 (довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які додані ПАТ КБ «Приват Банк» на підтвердження своїх вимог, не містять підпису ОСОБА_2, відсутній такий підпис і на Умовах кредитування із зазначенням тарифів банківських послуг та відповідальності клієнта, в разі прострочення платежу (а.с. 6-31).

За вказаних обставин, районний суд безпідставно відхилив посилання представника відповідача на те, що боржником підписана лише анкета-заява.

В письмовій заяві ОСОБА_4 зазначив, що користувався карткою та сплачував певні суми до грудня 2012 року, в подальшому втратив роботу через скорочення (а.с. 66).

Як вбачається з наданого ОСОБА_3 розрахунку, кошти на рахунок надходили до 15 січня 2014 року різними сумами, проте таке не підтверджується наданим ОСОБА_3 рухом коштів по особовому рахунку відповідача.

Так, з особового рахунку слідує, що з жовтня 2012 року грошові кошти з рахунку не знімались, розрахунки за карткою не здійснювались. Весь подальший період здійснювались лише банківські операції по рахунку щодо списання коштів на проценти, нарахування штрафів, пені (а.с. 163-167).

ОСОБА_3 надано довідку щодо отримання ОСОБА_2 кредитних карток 19 березня 2012 року, 25 жовтня 2012 року та 5 травня 2014 року (а.с. 168). З пояснень ОСОБА_2 такого не вбачається, а на підтвердження отримання вказаних карток, банк не надав належних доказів.

Районний суд, безпідставно відхилив в цій частині заперечення представника відповідача, зазначивши, що останній має довести неотримання ним карток.

Проте, відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень.

Таким чином, саме позивач посилається на те, що видавав картки відповідачу, а тому він і має надавати належні докази на підтвердження того, а не відповідач.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14. Так за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 просила застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову, про що свідчить технічний запис судового засідання.

Проте, суд не звернув уваги на наведені обставини, без належного обґрунтування погодився з розрахунками банку та не зазначив з яких підстав не вважає за можливе застосувати позовну давність.

Враховуючи, що з виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 не вбачається руху коштів по даному рахунку внаслідок активних дій самого боржника з 18 жовтня 2012 року, а в суд з даним позовом банк звернувся лише 1 лютого 2017 року, то слід вважати трирічний строк позовної давності пропущеним.

За вказаних обставин, рішення районного суду, як таке, що ухвалене на підставі не повного зясування обставин справи, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 січня 2018 року скасувати, у справі ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту через пять днів.

Судді: