Категорія 24 Головуючий у 1-й інстанції Сараєв І.А.
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретар - Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-1» про стягнення суми боргу за договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-1» про стягнення суми боргу за договором. Посилався на те, що між ним та відповідачем укладений договір № 13/15 від 01.01.2015р., за положеннями якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послугу з організації охорони, вартість якої складає 3600,00 грн., вказану суму замовник повинен перерахувати виконавцю протягом 21 календарного дня з часу підписання сторонами акту виконаних робіт. З початку року по серпень 2015 року він отримував щомісяця грошові кошти по 300,00 грн., а всього 2100,00 грн. Позивач вважає, що своїми виплатами відповідач погодився з тим, що виконавець виконує роботу, передбачену договором. Оскільки відповідач за умовами п.3.2. зазначеного договору повинен був сплатити 3600 грн., а сплатив лише 2100 грн., сума заборгованості складає 1500 грн. Станом на 17.10.2016р. заборгованість не сплачена, і відповідач прострочив на 21 місяць її сплату, тому пеня за прострочення виплати складає 16808,40 грн. Позивач просив визнати незаконними дії відповідача щодо несплати суми за договором, стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі1500,00 гривень, пеню за прострочення виплати за договором у сумі 16808,40 грн., судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального та процесуального права, не встановив повністю обставин справи.

Так, в п.3.3. договору зазначено, що Виконавець може просити виплату авансу або оплату частками у строки, обумовлені Замовником. Позивач, який є Виконавцем за договором, з такими вимогами до відповідача не звертався. Іншого порядку розрахунку сторонами не встановлено. Пункт 2.1 договору не містить строк підписання акту про виконання послуг, однак відповідач - Замовник по договору сплачує Виконавцю за виконання робіт, таким чином приймає їх виконання, і тому вважається, що акт підписаний. Відповідач сплатив частину грошей з усієї суми, обумовленої договором, що свідчить про те, що він погодився з тим, що позивач виконав роботу.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду є законним, таким, що не підлягає скасуванню з наведених позивачем доводів. Так, судом проаналізовані умови договору між сторонами, і зроблений правильний висновок про те, що оплата позивачу за послуги проводилася саме у відповідності до умов договору. При виплаті грошей, замовник не погоджувався із виконанням роботи Виконавцем взагалі і в повному обсязі, а тільки проводив виплату авансу згідно з положеннями п.3.3. договору. Якщо б позивач виконував роботу в повному обсязі, йому би виплачена була повна сума по договору на підставі актів виконаних робіт. Разом з тим, акти виконаних робіт позивачем не надані, факт виконання таких робіт не доведений. Оскільки не виконані були послуги по договору, не була проведена оплата, отже, немає підстав для нарахування пені з боку позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представників відповідача Чика А.С. та адвоката Гавриличева В.М., дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що між сторонами укладено договір № 13/15 від 01.01.2015р., за умовами якого виконавець ОСОБА_1 зобов'язується за завданням замовника Автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-1» надати послугу з організації охорони гаражних боксів та майна кооперативу. Відповідно до п. п. 3.1 вказаного договору вартість роботи з організації охорони становить 3600 грн. Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2015 року. Виконавець зобов'язується надати для підписання замовнику акт виконаних робіт з організації охорони. Пунктом 3.2 встановлено, що Замовник сплачує виконавцю винагороду за даним договором протягом 21 календарного дня з моменту підписання обома сторонами акту виконаних робіт. Виконавець може попросити виплату авансу чи оплати частками в розмірі та в строк про якій домовився з замовником. (а.с.5)

При вирішенні спору суд керувався наступними нормами ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ч.1ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З урахуванням обставин справи судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами укладений цивільно-правовий договір, і сторони такий висновок суду не оспорюють.

За умовами договору Виконавець ОСОБА_1 зобов'язується надати послугу з організації охорони, а Замовник повинен оплатити виконання таких робіт. На виконання умов договору позивач отримував щомісячно по 300 грн.

Матеріалами справи належно підтверджено, що позивач отримував такі виплати з січня 2015 року по серпень 2015 року. Отже, він отримав від відповідача 2400 грн.(а.с.7,46,51-58).

З умовами договору позивач повинен надавати свої послуги до 31 грудня 2015 року.

Згідно з актами до договору про надання послуг з охорони ОСОБА_1 не вийшов на роботу по охороні гаражних боксів в період з 01.09.2015р. по 31.12.2015р. (а.с. 75-78).

Позивач не заперечував проти таких фактів, але пояснив суду, що не мав можливості виконати зобов'язання за договором, оскільки голова кооперативу звільнив його у серпні 2015 року.

Отже, позивач не надав об'єм послуг, передбачений договором. Але вважає, що має право на повну оплату по договору, тому що не виконував свої зобов'язання до кінця строку договору не з власної волі.

Між тим, доказів існування об'єктивних причин невиконання обов'язків по договору позивач суду не надав, оскільки не заперечує, що відносини між сторонами були цивільно-правовими, не пов'язаними із трудовим правом.

Також позивачем не надано суду належних доказів, які б вказували на порушення зобов'язання відповідачем, яке б зумовлювало стягнення з нього коштів.

Актів про виконання ОСОБА_1 робіт на суму, на яку він претендує по договору, немає.

Разом з тим, наявність актів виконаних робіт як належного підтвердження надання виконавцем послуг по договору передбачено умовами договору (п.п.2.1-2.3).

Таким чином, неможливо не погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, який виконувався протягом певного часу, і позивачем не доведений факт виконання робіт у спірний період, не надані акти виконаних робіт, не спростований факт невиконання організації охорони, то нема й підстав для стягнення з відповідача заборгованості та пені, тому суд відмовляє в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1.

З такими висновками не можна не погодитися.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду, вимогам щодо переоцінки наданим суду доказам, яким суд першої інстанції надав належну об'єктивну оцінку, дослідив в повному обсязі, дійшов правильного висновку з точки зору застосування матеріального права. Твердження позивача про те, що він не просив відповідача виплачувати йому суму за договором авансами по 300 грн, і тому такі виплати є підтвердженням згоди замовника із прийняттям робіт в повному обсязі і за весь період договору, не ґрунтуються на законі. Так, згідно з положеннями загальних правил регулювання договірних відносин, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Договір, укладений сторонами, передбачає підписання актів виконаних робіт як підставу для оплати таких робіт, акти виконаних робіт за період вересень-грудень 2015 року не складені, більш того, позивач не оспорює факту невиконання послуг в цей період.

Крім того, як вбачається з обставин справи, позивач, незважаючи на відсутність його вимог щодо виплат авансу, погоджувався з таким порядком оплати, приймав виплати щомісячно, але не намагався виконувати свої зобов'язання за договором після серпня і до кінця 2015 року, і протилежного він не довів. А відповідно до положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги фактично зведені незгоди із висновками суду і до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, і яким суд надав відповідну правову оцінку, тому висновків суду вони не спростовують. За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Судді Є.Є.Мальцева

Т.І.Биліна

В.П.Принцевська