ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року

м.Суми

Справа №591/1356/18

Номер провадження 22-ц/788/827/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1,

стягувач - ОСОБА_2,

особа, дії якої оскаржуються - Зарічний відділ державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2018 року в складі судді Шелєхової Г.В., постановлену у м. Суми, повний текст якої складено 04 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Боржник ОСОБА_1 просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_3 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 55775685 від 13 лютого 2018 року. Також просив поновити пропущений процесуальний строк на оскарження постанови.

Свої вимоги мотивує тим, що 13 лютого 2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_1 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. 02 березня 2018 року боржником отримана вказана постанова. Вважає її незаконною, оскільки провадження було відкрито за заявою представника стягувача, який, згідно довіреності, не мав повноважень. В межах виконавчого провадження не вчинялися заходи примусового виконання рішення, а тому стягнення виконавчого збору є незаконним, сума стягнутого виконавчого збору не відповідає вимогам діючого законодавства.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження задоволено частково.

Поновлено пропущений процесуальний строк на оскарження постанови Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про відкриття виконавчого провадження № 55775685 від 13 лютого 2018 року.

Визнано незаконними дії старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про відкриття виконавчого провадження № 55775685 від 13 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 7546 грн. 00 коп. та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 55775685 від 13 лютого 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 7546 грн. 00 коп.

В іншій частині вимог скарги відмовлено у звязку з їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції та порушення норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати в частині відмови в задоволенні скарги та ухвалити нову про повне задоволення його скарги.

При цьому зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» довіреність від 02 серпня 2017 року, подана представником стягувача - ОСОБА_5, не містить посилань на право представника предявляти до державної виконавчої служби на примусове виконання рішення немайнового характеру.

Вказує, що старший державний виконавець Литовченко Г.Ф. в порушення вимог ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» на зазначене уваги не звернув, відкрив виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 591/8585/15-ц, виданого 05 січня 2018 року.

Зазначає, що старшим державним виконавцем в порушення ч. 2 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» постанову ВП № 55775685 від 13 лютого 2018 року про примусове виконання виконавчого листа № 591/8585/15-ц, виданого 05 січня 2018 року було надіслано не за адресою АДРЕСА_2, за якою має здійснюватися виселення, а на іншу адресу, а саме: АДРЕСА_3, за якою скаржник зареєстрований, але фактично не проживає за відсутності місця, так як за даною адресою у трикімнатній квартирі мешкає сімя з семи осіб.

Крім того вказує, що аналіз положень статтей 10, 26, 27, 66 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» свідчить про те, що у разі невжиття у виконавчому провадженні заходів примусового виконання рішення, відсутні і підстави для справляння виконавчого збору.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення старшого державного виконавця Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 лютого 2018 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55775685 про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_1 з житлового приміщення квартири АДРЕСА_4 та стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7546,00 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 101,00 грн.(а. с. 7-8).

Цього ж дня постанова була направлена боржнику на адресу: м. Суми, проспект М. Лушпи, буд. 39/183 (а.с. 16).

Саме ця адреса як місце реєстрації боржника зазначена у виконавчому документі, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що постанова про відкриття провадження та виклики до відділу ДВС направлялися на неналежну адресу не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що повідомлення боржника здійснювалося державним виконавцем з дотриманням вимог ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки було направлене за адресою місця реєстрації боржника, яка була зазначена у виконавчому листі судом.

Виконавче провадження було відкрито на підставі заяви представника стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що довіреність, надана представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5, не містить посилань на право представника предявляти до державної виконавчої служби на примусове виконання рішення немайнового характеру, не заслогувують на увагу, оскільки, як вбачається з довіреності, вона містить повний перелік повноважень представника для звернення рішення до виконання, зокрема: отримувати та предявляти виконавчий лист до стягнення (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається із змісту Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду, що дії державного виконавця щодо відкриття провадження є правомірними та такими що відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Тобто зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору, передбачено зазначеним вище Законом. Проте саме стягнення виконавчого збору відбувається не автоматично, тобто не з часу відкриття виконавчого провадження, а лише за умови примусового виконання, якщо боржник у встановлений виконавцем строк добровільно не виконає рішення суду.

Щодо суми стягнутого виконавчого збору необхідно виходити з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2018 року становить 3723 гривні. Таким чином, підлягає стягненню виконавчий збір в розмірі 7446, 00 грн. А тому вірним є висновок місцевого суду, що в даній частині постанова державного виконавця підлягає скасування для подальшого приведення її у відповідність до вимог закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ухвала постановлена з дотриманням вимог закону, тому її на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 261, 367, 368, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді : О.М. Біляєва

ОСОБА_6