Справа № 199/2832/18
(2/199/1778/18)
06 листопада 2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Гасанової М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 МКБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначив, що 11.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 МКБ», та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір Ф/08-06, згідно з яким відповідачка отримала кредит у сумі 114 293,00 доларів США строком з 11.03.2008 року по 11.03.2013 року, шляхом видачі готівки через касу Банку, цільове призначення: на придбання земельних ділянок в с.Орловщина Новомосковського району Дніпропетровської області.
В свою чергу відповідач зобовязався повернути кредит, згідно графіку, викладеному в Додатку №1 до Кредитного договору не пізніше 11.03.2013 року, відповідно до п. 2.1. Кредитного договору.
Відповідно до п. 1.1., п.3.1. та п. 3.2. Кредитного договору Позичальник зобовязався щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом виходячи з відсоткової ставки 12,0% (Дванадцять) відсотків річних. При цьому відсотки за кредит нараховуються щомісячно за період з 01 числа поточного місяця по 30 (31) число поточного місяця за методом «факт/360».
У порушення вимог п.п. 1.1., 2.1., 3.2., 5.1., Кредитного договору, Позичальник користуючись грошовими коштами, не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором. Боржник не повернув кредит у строк визначений Кредитним Договором, а з листопада 2008 року взагалі не сплачує відсотки за користування кредитними коштами.
Відповідно до додатку №1 до Кредитної угоди №Ф/08-06 від 11.03.2008 року заборгованість по кредиту у сумі 104 438,00 доларів США розподілена по місяцям відповідно за період з 18.08.2011 року по 11.03.2013 року.
Позивач зазначив, що внаслідок невиконання зобовязань за Кредитним договором у відповідача утворилась сума заборгованості, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18.04.2018 року складає 225 794,00 доларів США та 76 центів, з яких: 104 438,00 доларів США - сума основного боргу по кредиту; 121 356,76 доларів США - сума нарахованих і несплачених процентів, тому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №Ф/08-03 від 29.02.2008 року, що станом на 17.04.2018 року складає 4 281,96 доларів США за період з 16.12.2017 року по 17.04.2018 року включно.
Представник позивача у судове засідання не зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідачка у судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавала, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 МКБ», та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір Ф/08-06, згідно з яким відповідачка отримала кредит у сумі 114 293,00 доларів США строком з 11.03.2008 року по 11.03.2013 року, шляхом видачі готівки через касу Банку, цільове призначення: на придбання земельних ділянок в с. Орловщина Новомосковського району Дніпропетровської області.
В свою чергу відповідач зобовязався повернути кредит, згідно графіку, викладеному в Додатку №1 до Кредитного договору не пізніше 11.03.2013 року, відповідно до п. 2.1. Кредитного договору.
Відповідно до п. 1.1., п.3.1. та п. 3.2. Кредитного договору Позичальник зобовязався щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом виходячи з відсоткової ставки 12,0% (Дванадцять) відсотків річних. При цьому відсотки за кредит нараховуються щомісячно за період з 01 числа поточного місяця по 30 (31) число поточного місяця за методом «факт/360».
В порушення вимог п.п. 1.1., 2.1., 3.2., 5.1., Кредитного договору, Позичальник користуючись грошовими коштами, не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором. Боржник не повернув кредит у строк визначений Кредитним Договором, а з листопада 2008 року взагалі не сплачує відсотки за користування кредитними коштами.
Відповідно до додатку №1 до Кредитної угоди №Ф/08-06 від 11.03.2008 року заборгованість по кредиту у сумі 104 438,00 доларів США розподілена по місяцям відповідно за період з 18.08.2011 року по 11.03.2013 року.
Унаслідок невиконання зобовязань за Кредитним договором у Відповідача утворилась сума заборгованості, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 18.04.2018 року складає 225 794,00 доларів США та 76 центів, з яких: 104 438,00 доларів США - сума основного боргу по кредиту; 121 356,76 доларів США - сума нарахованих і несплачених процентів.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вважає за необхідне зазначити, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з нормами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.
Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.
Позивач обовязки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві, тоді як останній зобовязався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до вересня 2008 року включно.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.
У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. ОСОБА_3. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Суд звертає увагу, що до кредитного договору від 11.03.2008 року № Ф/08-06 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 18.08.2011 року, якою було погоджено суму заборгованості розміром 104 438,00 доларів США із помісячним графіком її повернення за період в межах дії строку основного кредитного договору зокрема з 18.08.2011 року по 11.03.2013 року, виходячи з чого суд дійшов висновку про повернення суми боргу було обумовлено помісячно періодичними платежами, розміром визначеним у графіку погашення кредитного договору від 11.03.2008 року № Ф/08-06 за Додатком №1.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
Так, Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті599та частини четвертої статті631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Оскільки, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто внесення щомісячних платежів, строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Разом із цим, ПАТ «ОСОБА_1 МКБ» просив стягнути на користь банку суму заборгованості по процентам у розмірі 4 281,96 доларів США, нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період з 16.12.2017 року по 17.04.2018 року, тобто, в межах діях договору оговореного відповідно до Додаткової кредитної угоди № 1 від 18.08.2011 року.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 11.03.2013 року ПАТ «ОСОБА_1 МКБ» не мав права такі проценти нараховувати.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 16.12.2017 року по 17.04.2018 року у сумі 4 281,96 доларів США, не може бути застосована і позовна давність, тим більше що від відповідачки не надходило такої заяви.
Однак суд бере до уваги обставини, що виданий кредит було надано позивачеві, як споживчий, а відтак відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», яким розяснено, що при застосуванні положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", про заборону кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту, що також є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення відсотків за межами строку укладеної кредитної угоди.
Дана правова позиція викладена у висновках Верховного Суду України, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10 цс 18, яка відповідно до ст. 263 ЦПК України враховується судом.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з вимогами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Дослідивши спірні правовідносини та застосовуючи відповідні норми права, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, оскільки період з 16.12.2017 року по 17.04.2018 року, за який нарахована сума несплачених відсотків розміром 4 281,96 доларів США не входить до меж строку дії укладеного кредитного договору №Ф/08-06 від 11.03.2008 року, за яким він становить з 11.03.2008 року по 11.03.2013 року, а також Додаткової угоди №1 від 18.08.2011 року до кредитної угоди №Ф/08-06 від 11.03.2008 року, по якій становить з 18.08.2011 року по 11.03.2013 року.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 252, 257, 266, 267, 526, 627, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникли з кредитних правовідносин», Законом України «Про захист прав споживачів» суд,-
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 МКБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної
інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні
було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи
(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк
обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Суддя: