ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/946/18 Справа № 205/501/17 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що банк на підставі заяви б/н від 24 червня 2011 року надав відповідачу кредит у розмірі 7500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31 грудня 2016 року склав 52478,52 грн.

Зазначену суму Банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено в повному обсязі на стягнуто з відповідача 52 478,52 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач взяті кредитні зобов'язання не виконує, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, в добровільному порядку відповідач кредитну заборгованість не погашає, а тому виникла кредитна заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в нього було викрадено паспорт, про що було подано заяву до правоохоронних органів. Апелянт зазначає, що згідно копії Анкети-Заяви не вбачається, що він бажав отримати якусь конкретну платіжну картку, тим більш, що в даному документі вказано кредитний ліміт 0,00 грн.. Також, скаржник вказує, що Анкета-Заява містить підпис невідомої особи, від його імені, та не містить умов сплати відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язань. Зазначає, що наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить даних про час їх прийняття. Крім того, апелянт вказує, що матеріали справи не містять доказів отримання та використання, саме, ним кредитних коштів, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави вважати, що між сторонами укладено кредитний договір.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" та стягуючи на його користь кредитну заборгованість, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та законності заявлених вимог. При цьому, суд зазначив, що відповідач взяті кредитні зобов'язання не виконує, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, в добровільному порядку відповідач кредитну заборгованість не погашає, а тому виникла кредитна заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

З вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених Кодексом.

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ "ПриватБанк" на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення 24 червня 2011 року між ним та відповідачем кредитного договору. При цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк до позову надав: розрахунок заборгованості за договором б/н від 24.06.2011 року, Витяг з Умови та правила надання банківських послуг, які підписані лише Головою Правління Банку - А.В. Дубілетом, Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка жодною із сторін не підписана, Приклади використання кредитних коштів та Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Між тим, із зазначеної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не вбачається, що відповідач за нею отримав будь-яку кредитну картку, так як вона не містить інформації щодо виду картки та розміру отриманого кредиту в сумі 7500,00 грн., а тому вказаний факт виключає реальну можливість стягнення за нею заборгованості.

Інших доказів того, що 24 червня 2011 року відповідачу видавалась кредитна картка, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем факту видачі банком і отримання позичальником вказаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі йому відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення.

Колегія наголошує, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з іншим позовом, за іншим обґрунтуванням.

Враховуючи зазначені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку із чим оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк".

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 2400,00 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2400,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко