Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 405/8075/16-ц

провадження № 61-30900св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2017 року, у складі судді Іванової Л. А., та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 червня 2017 року, у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» (далі - ВАТ «Кіровоградгаз») про стягнення матеріальної шкоди внаслідок викрадення газової проточної колонки.

Позовна заява мотивована тим, що 04 лютого 2013 року до квартири позивача прийшов невідомий чоловік, назвавши себе працівником ВАТ «Кіровоградгаз», який здійснює перевірку газових приладів.

Зіславшись на необхідність ремонту газової проточної колонки позивача, вказаний чоловік її забрав та пообіцявши її повернути за два дні.

У вказаний строк позивачу газова колонка повернута не була, у зв'язку з чим він неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про її викрадення. СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області було відкрито кримінальне провадження про вчинення щодо ОСОБА_4 злочину, передбаченого статтею 190 КК України.

Після ознайомлення із матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 стало відомо, що особа, яка незаконно заволоділа належною йому газовою колонкою дійсно працювала у ВАТ «Кіровоградгаз». У відповідь на запит прокуратури ВАТ «Кіровоградгаз» посилалось на нібито написану власноруч ОСОБА_4 розписку про відсутність претензій до слюсаря.

Посилаючись на спричинення йому побутових труднощів, внаслідок відсутності газової колонки, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача, працівник якого при виконанні своїх трудових обов'язків завдав йому матеріальної шкоди, вартість колонки - 6 400 грн та витрати на її встановлення та оформлення необхідної дозвільної та технічної документації в сумі 4 200 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване необґрунтованістю позовних вимог ОСОБА_4 та недоведеністю ним факту протиправного заволодіння його майном, а також розміру завданої йому матеріальної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не були належним чином досліджені наявні у справі матеріали кримінального провадження, які підтверджують факт крадіжки належної позивачу газової колонки особою, яка перебувала з відповідачем у трудових відносинах.

У запереченні на касаційну скаргу відповідач вказує на відповідність висновків оскаржуваних судових рішень дійсним обставинам справи та просить касаційну скаргу залишити без задоволення у зв'язку з її необґрунтованістю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних рішень), вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною четвертою статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних рішень) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, всупереч наведеним законодавчим приписам, належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання йому матеріальної шкоди ОСОБА_4 не надано. Обставина протиправного заволодіння працівником ВАТ «Кіровоградгаз» газовою колонкою позивача останнім не доведено, обвинувальний вирок у матеріалах справи відсутній.

Обґрунтовуючи заявлену суму грошових коштів, про стягнення якої з відповідача просив позивач, останній посилався на розміщену в мережі Інтернет інформацію щодо цін на нову газову колонку, а також вартості її встановлення.

Із досліджених судом заяв ОСОБА_4, копії яких наявні у матеріалах справи, вбачається, що при перевірці газової колонки працівник ПАТ «Кіровоградгаз» повідомив його про її непридатність до користування та купив її у нього за 50 грн. У заяві ОСОБА_4 вказував, що продавши колонку він поступив необдумано та просив її повернути. Позивач також зазначав про відсутність претензій до ПАТ «Кіровоградгаз».

З протоколу допиту свідка ОСОБА_5 під час досудового розслідування по кримінальному провадженню за заявою ОСОБА_4, судом установлено, що ОСОБА_5 придбав у позивача газову колонку за 50 грн, та після звернення ОСОБА_4 він запропонував йому встановити та саму колонку, проте останній відмовився.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином досліджених поданих сторонами доказів, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення незаконними діями відповідача його суб'єктивного права, а також розміру заподіяної йому матеріальної шкоди.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони є не доведеними, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального права. Вони були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська