Справа №: 272/343/18
Провадження № 2/272/294/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Карповця В.В.,

секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

за участі: позивача ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому cудовому засіданні в місті Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що 02 лютого 2010 року померла її мати ОСОБА_7, та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, в тому числі право на нерухоме майно житловий будинок №8 та присадибну земельну ділянку, які знаходяться по вулиці Підлісній у селі Котівка, Андрушівського району, Житомирської області. За життя спадкодавцем був складений заповіт, посвідчений секретарем Забарської сільської ради Андрушівського району Житомирської області відповідно до якого все належне їй майно, на яке вона за законом мала право, остання заповіла у рівних частках позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Брат позивача ОСОБА_6 який залучений як третя особа у даному позові, не заперечує проти прийняття позивачем спадщини після смерті матері, однак відповідач по справі ОСОБА_4 заперечує право позивача на прийняття спадщини, шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначено, що 23 березня 2018 року позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак нотаріусом було відмовлено у її прийнятті, оскільки позивачем було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Даний строк позивач пропустила в звязку з тим, що про наявність заповіту після смерті матері вона дізналась лише після смерті батька ОСОБА_8 та під час розгляду заяви відповідача ОСОБА_4 в Андрушівському районному суді у 2017 році про встановлення факту батьківства, та крім того, їй як спадкоємцю чинилася реальна перешкода зі сторони відповідача для своєчасного подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. При цьому, позивач вважає, що строк для звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин, у звязку з чим просить суд, визначити їй додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті померлої матері ОСОБА_9, протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

Позивач та її представник в судовому засіданні поданий позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, позов просили задовольнити. При цьому, в одному з судових засідань позивач підтвердила факт того, що нею подавалася заява до Андрушівської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, зокрема відмову від прийняття в спадщину земельної ділянки (паю).

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, в ході розгляду справи відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву в якому остання просила в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що зазначена позивачем в позовній заяві причина пропуску строку для прийняття спадщини не повязана з обєктивними, непереробними, істотними труднощами для звернення з відповідною заявою до нотаріуса. Також у поданому відзиві відповідач вказала, що позивач необгрунтовано стверджує, що до 2017 року їй не було відомо про наявність заповіту складеного за життя матері ОСОБА_10, а саме 24.03.1997 року, та зареєстрованого в Спадковому реєстрі 16.11.2006 року, оскільки після смерті спадкодавиці позивач зверталася до Андрушівської державної нотаріальної контори, та подавала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері, безпосередньо на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Третя особа ОСОБА_6 в судові засідання неодноразово не зявлявся, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до положень ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Сторони та їх представники в судовому засіданні не заперечували проти розгляду справи за відсутності третьої особи ОСОБА_6 Враховуючи думку учасників судового засідання, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності третьої особи ОСОБА_6, який належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судових засідань.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, яка є двоюрідною сестрою сторін по справі пояснила, що після смерті ОСОБА_10 в спадковому будинку залишився проживати її чоловік ОСОБА_8, який є батьком сторін. При цьому, свідок також вказала, що сторони по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 разом возили ОСОБА_7 до сільської ради для складення заповіту.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив суду, що про наявність заповіту ОСОБА_7 він дізнався від відповідача по справі ОСОБА_4 Зі слів свідка, питання щодо необхідності складення ОСОБА_10 заповіту піднімала позивач по справі ОСОБА_2, та саме остання була ініціатором його складення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, яка є дочкою відповідача та племінницею позивача пояснила, що саме позивач ОСОБА_2 вмовила бабушку свідка ОСОБА_10 скласти заповіт. При цьому, про наявність заповіту всім було відомо, в тому числі і позивачу. Свідка про наявність заповіту повідомила за життя спадкодавець ОСОБА_7 Також свідок зазначила, що ніхто не заперечував проти того, щоб після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняв чоловік померлої та дід свідка ОСОБА_8.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що з приводу спадкування майна після смерті ОСОБА_10, та наявності заповіту йому нічого не відомо.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. В ході розгляду справи судом встановлено, що 02 лютого 2010 року померла ОСОБА_7, що підтверджується актовим записом про смерть №2 від 03 лютого 2010 року та копією свідоцтва про смерть (а.с.31,90). Позивач по справі є дочкою померлої ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_15, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 19.12.2001 року, згідно якого остання змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_8, копією свідоцтва про укладення шлюбу позивача (а.с.10-12).

Відповідач по справі ОСОБА_4 також є дочкою померлої ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_16. Факт батьківства чоловіка померлої ОСОБА_7 ОСОБА_8 стосовно сторін по справі, підтверджується рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 березня 2017 року та рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17.10.2017 року (а.с.52-53).

На день смерті спадкодавець проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, та разом з нею був зареєстрований її чоловік ОСОБА_8, що підтверджується довідкою виданою Червоненською селищною радою Андрушівського району Житомирської області (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належне їй на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_8 Махтейовичом майно, зокрема житловий будинок розташований за адресою: вул.Підлісна,8, с.Котівка, Андрушівського району, Житомирської області, який рахувався за ОСОБА_8, та дві земельні ділянки: площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,3700 га для ведення особистого селянського господарства, які згідно рішення виконкому Забарської сільської ради народних депутатів Андрушівського району Житомирської області від 23.07.1996 року №26 були передані у приватну власність ОСОБА_8 (а.с.16,19).

За життя, а саме 24 березня 1997 року ОСОБА_9 був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Забарської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за №12, згідно положень якого все належне їй на день смерті майно в рівних частках заповіла двом дітям: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.7). Вказаний заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі 16.11.2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.8)

Крім того, в подальшому, а саме 18 грудня 2003 року ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_16 був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Забарської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за №131, відповідно до якого належну їй земельну частку (пай) згідно державного акта серії ЖТ №006358, заповіла в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується копією заповіту, яка міститься в матеріалах спадкової справи за №326/2011, заведеної Андрушівською державної нотаріальною конторою Житомирської області до майна померлої ОСОБА_7. За даними Забарської сільської ради станом на 29.08.2011 року даний заповіт не змінено та не скасовано (а.с.93). При цьому, з матеріалів вищевказаної спадкової справи вбачається, що позивачем по справі ОСОБА_2 було подано до Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області заяву від 07 вересня 2011 року, в якій остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, а саме від прийняття земельної ділянки (паю), при цьому зазначила, що на обовязкову частку земельної ділянки (паю) не претендує (а.с.94).

З матеріалів спадкової справи заведеної до майна померлої ОСОБА_7 вбачається, що спадщину після її смерті прийняв, та частково реалізував свої спадкові права її чоловік ОСОБА_8, та на імя останнього Андрушівською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,5290 га, яка розташована на території Забарської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №006358 (а.с.100).

Позивач спадщину після смерті матері ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_16 не прийняла, а тому оформити спадкові права не має можливості, оскільки пропустила встановлений ст.1270 ЦК України строк для подачі заяви про прийняття спадщини, у звязку з чим приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в оформленні спадкових прав, що підтверджується листом нотаріуса від 23 березня 2018 року вих.№292 (а.с.9). Позивач на підтвердження своїх вимог щодо визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини вказала, що про наявність заповіту ОСОБА_8 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_16 від 24.03.1997 року їй не було відомо до 2017 року, та в реалізації нею спадкових справ чинились перешкоди з боку відповідача.

Однак вищевикладені обставини спростовуються показами свідків та матеріалами справи, зокрема заявою позивача про відмову від прийняття спадщини після смерті матері.

У відповідності до наданих в ході розгляду справи пояснень свідків вбачається, що позивач знала про існування заповіту ОСОБА_7, та безпосередньо вона була ініціатором його складення, що свідчить про те, що позивач мала можливість скористатись своїм правом на спадщину у встановлений законом строк. Крім того, сама позивач в ході розгляду справи підтвердила, що вона дійсно подавала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_16, а саме на земельну частку (пай). Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які підтверджували б поважність пропуску строку прийняття для спадщини позивачем до суду не надано.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно положень ст.ст.1220, 1223 ч.3 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, тобто день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до положень ст.1254 Цивільного Кодексу України, заповідач має право у будь - який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

В статті 1269 ЦК України зазначається, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У відповідності із ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки на час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що причини пропуску нею шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Крім того, з дня відкриття спадщини сплинуло більше восьми років.

За таких обставин доводи позивача не ґрунтуються на безспірних доказах, що містяться у матеріалах справи та нормах чинного законодавства, тому суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем встановленого статтею 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини та необхідність відмови в задоволенні поозву за недоведеністю заявлених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13,14, 81, 82, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.1216, 1217, 1220, 1223, 1254, 1269, 1270, 1272 ч.3 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд, -

вирішив:

Відмовити в задовленні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14 листопада 2018 року.

Суддя:ОСОБА_17