"07" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участі секретаря Гноілек М.В.,
від позивача - ОСОБА_4,
Позивач в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивовані тим, що малолітня донька позивача являється власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування 4/9 частини квартири від 24.04.2015 року та договору дарування 5/9 частин квартири від 17.07.2015 року. У квартирі також зареєстрований ОСОБА_3
У зв'язку із реєстрацією у квартирі відповідача позивач вимушений сплачувати комунальні платежі у збільшеному розмірі.
Відповідача у квартирі позивач ніколи не бачив, ОСОБА_3 залишив житло добровільно, його особистих речей у квартирі не має, комунальні послуги, квартирну плату та інші витрати по триманню квартири відповідач не несе, не бере участі у спільному побуті, участі у поточному ремонті житлового приміщення не приймає.
В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги та викладені в заяві обставини, просили задовольнити позов.
Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.
З урахуванням вищевикладеного та думки позивача, Дніпровським районним судом м. Києва 07 травня 2018 року протокольно постановлена ухвала про заочний розгляд справи відповідно положень ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається із матеріалів справи, малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є власником квартири АДРЕСА_1, згідно договору дарування 4/9 частин квартири від 24.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дяченко О.О., зареєстрованим у реєстрі за № 337, та договору дарування 5/9 частин квартири від 17.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дяченко О.О., зареєстрованого у реєстрі за № 650 (а.с. 10-11, 12-13).
Право власності позивача ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_3 від 24.04.2015 року та № НОМЕР_4 від 17.07.2015 року (а.с. 14 - 15зв.).
За повідомленням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.02.2018 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 51).
Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року, її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6.
Законний представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що відповідач являвся чоловіком його троюрідної сестри ОСОБА_7, яка чотири роки тому померла. Після смерті його сестри відповідач виїхав із квартири у невідомому напрямку та більше у квартирі жодного разу не з'являвся, будь які стосунки з відповідачем не підтримуються. Залишив ОСОБА_3 спірне житло добровільно, забравши свої речі, жодних домовленостей з приводу користування квартирою з відповідачем не було.
Із листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» від 13.04.2018 року № 283 убачається, що ОСОБА_3 за останні два роки за медичною допомогою до амбулаторії ЗП-СМ КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» не звертався, викликів лікаря додому за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано, амбулаторна картка відсутня, згідно журналу перепису населення дільниці № 14 ЗП-СМ № 4 ОСОБА_3 за вказаною адресою не зареєстрований.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно положень ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи положення передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Як зазначає законний представник позивача, відповідач членом сім'ї не являється та ніяких домовленостей з приводу користування спірною квартирою між ними не існує; ОСОБА_3 жодного разу не вносив плату за утримання квартири, не сплачував рахунків за житло, не здійснював поточного ремонту, його реєстрація у квартирі суттєво впливає на розмір суми за оплату комунальних послуг, а тому такі дії відповідача щодо не зняття з реєстрації суттєво звужують та порушують права власника квартири.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні засвідчила, що вона сусідка позивача, заходить до нього в квартиру. Відповідач проживав у квартирі АДРЕСА_1 коли жила там його дружина ОСОБА_9, а після смерті останньої виїхав з квартири влітку у 2013-2014 роках, не повідомивши адресу вибуття, після чого жодного разу не з'являвся. З квартири відповідач виїхав добровільно, забравши свої речі.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що у спірній квартирі живе представник позивача ОСОБА_11 з дружиною та трьома дітьми. Відповідач раніше там проживав орієнтовно до 2014 року зі своєю дружиною ОСОБА_9. Після смерті ОСОБА_12 відповідач добровільно виїхав з квартири, після того з вказаного часу його ніхто не бачив. Речей ОСОБА_3 у квартирі позивача не має, за житло відповідач не сплачує.
Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
За повідомленням Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві від 07.11.2017 року, звернення ОСОБА_3 щодо неможливості проживання в квартирі АДРЕСА_1 за останні два роки до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві не надходило (а.с. 16).
Абзацом 3 пункту 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 роз'яснено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач не являється членом сім'ї позивача, угода щодо користування жилим приміщенням між сторонами не укладалась, ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 у м. Києві був зареєстрований за згодою попередньою власника квартири, виселився звідти в добровільному порядку, з 2014 року у спірній квартирі не проживає, вселитися туди не намагався, майно відповідача у квартирі позивача не знаходиться, витрат по утриманню житла ОСОБА_3 не несе, тому відсутні правові підстави для користування відповідачем спірним житловим приміщенням, реєстрація останнього порушує права позивача, як власника квартири.
З урахуванням зазначеного позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн. (а.с. 1).
Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 346, 383, 391, 396 ЦК України, п. п. 33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 280, 354 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1, який діє як законний представник малолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1, судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1, адреса проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_3, адреса реєстрації: 02192, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Судове рішення складене 14 травня 2018 року.

Суддя