ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9595/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/202/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та представника позивача -ОСОБА_2, представника відповідача -ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/9595/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року, ухваленого суддею Братасюк В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ПрАТ "Уніка" про стягнення заподіяної моральної та матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Уніка» про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначив, що 30 березня 2017 року в м.Тернополі по вул.Протасевича, 18 з вини відповідача ОСОБА_4, трапилася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль Мерседес-Бенз 200Е, н.з.НОМЕР_1 . Для визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку позивачем надано звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з. НОМЕР_1 від 19 травня 2017 року, відповідно до якого, вартість матеріального збитку становить 106122,30грн. Зазначив, що ПрАТ «Уніка» виплачено страхове відшкодування в розмірі 77233,30грн., однак вартість матеріального збитку перевищує розмір страхового відшкодування, а тому просив стягнути з ОСОБА_4 невідшкодовані 28889грн.

Також, позивач просив стягнути з відповідача 3837,35 грн. витрат на лікування, внаслідок спричиненою відповідачем ДТП та моральну шкоду у розмірі 10000грн., яка полягає у вимушених змінах у його житті, які викликані пошкодженням автомобіля, порушенні спланованого ритму життя, незручностях, пов'язаних з відсутністю транспорту, а також стресі, отриманому внаслідок ДТП.

Крім цього, позивач ОСОБА_5 просив суд першої інстанції стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу та судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 - 28 889 гривень шкоди, заподіяної майну, 3837, 35 гривень шкоди, заподіяної здоров'ю, та 6000 гривень моральної шкоди.

Після отримання відшкодування майнової шкоди, покладено обов'язок на ОСОБА_5 передати ОСОБА_4 ушкодженні у дорожньо-транспортній пригоді: передній бампер, панель пр. переднього бампера, фару ліву в зборі та антену автоматичну від автомобіля НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1280 гривень судового збору та 3705, 60 гривень витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог - відмовлено

Не погоджуючись з даним рішенням, від відповідача ОСОБА_4 поступила апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що для визначення завданої майнової шкоди, необхідно проводити судову експертизу, а тому вважає звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з.НОМЕР_1 від 19 травня 2017 року не належним підтвердженням завданої майнова шкоди позивачу. Також, вказує, що його не було ознайомлено із вказаним звітом, окрім того він не брав участі у проведенні дослідження пошкодженого транспортного засобу. Відповідач зазначає, що не погоджується із підходами, які покладені в основу звіту та визначеною сумою у звіті. Вважає, що вказаний звіт про визначення вартості матеріального збитку, складаний з порушенням чинного законодавства та із завищенням суми збитків.

Окрім того, відповідач у доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено спричинену йому моральну шкоду та не підтверджено у чому саме вона виражається.

Також, відповідач вказує про не доведеність позивачем заподіяної шкоди його здоров'ю, внаслідок ДТП .

Відповідач, також вважає безпідставними витрати на правову допомогу, оскільки вони не підтверджуються належними документами.

Також, відповідач ОСОБА_4 зазначив, що при відмові у задоволенні позову,судовий збір з відповідача не стягується.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права. Позивач ОСОБА_5 заперечує проти доводів ОСОБА_4, вважаючи їх безпідставними та такими що не відповідають обставинам справи. Зазначає, що у суді першої інстанції було досліджено зміст звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MERCEDES-BENZ 200 Е, реєстраційний номер В07588АІ. від 19 травня 2017 року, із обґрунтуванням причин такого збитку та процедури його визначення. Вказує, що відповідачем не було здійснено заходів, щодо рецензування чи скасування даного звіту та не надано доказів на спростування змісту звіту про визначення вартості збитків. Також, позивач вказує про присутність відповідача при дослідженні пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується протоколом огляду колісного транспортного засобу від 04 квітня 2017 року.

Також, позивач ОСОБА_5 вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі, щодо доводів моральної шкоди та шкоди заподіяної здоров'ю, вказавши що внаслідок ДТП, йому було заподіяно шкоду, що спричинила шкоду здоров'ю, у зв'язку із чим ним понесено витрати на лікування, що підтверджується довідками про обстеження, квитанціями про купівлю медикаментів, та фіскальними чеками. Позивач зазначає, що моральна шкода, яка спричинена відповідачем, полягає у душевних стражданнях, які йому завдано у зв'язку із пошкодженням його автомобіля та спричиненими розладами здоров'я, що досліджувалося судом першої інстанції та було враховано при ухвалені рішення.

У відзиві, позивач також зазначає про доведеність понесених витрат на правову допомогу, оскільки ним документально підтверджено адвокатські послуги, які йому надавалися у зв'язку з розглядом даної справи.

Також, позивач стверджує про об'єктивність покладеного судового збору на відповідача, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, що узгоджується з нормами закону.

У судовому засіданні представник відповідача -ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, з підстав, викладених в ній.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечила проти апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на мотиви, зазначені у поданому відзиві на апеляційну скаргу.

Представник ПрАТ « Уніка» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок винних дій відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано майнової шкоди в розмірі 106122,30 грн., тому з відповідача, як з винної особи, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в сумі 28889 грн., що передбачено ст.1194 ЦК України. При цьому, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд виходив враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілого, вимоги розумності та справедливості. Також, задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування витрат на лікування позивача, внаслідок завданої шкоди його здоров'ю та витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із наданих суду доказів, які підтверджують розмір понесених витрат.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом першої інстанції, що 30 березня 2017 року в м. Тернополі по вул. Протасевича, 18 ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом Мерседес-Бенз Спрінтер, НОМЕР_2 допустив зіткнення з транспортним засобом Мерседес-Бенз 200Е, н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, який рухався попереду, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 28.04.2017року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.

Згідно висновку, що міститься в звіті про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з.НОМЕР_1 від 19 травня 2017 року, вартість матеріального збитку в результаті пошкодження його КТЗ при ДТП, станом на 01.04.2017року становить 106122,30грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_4, була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ПрАТ «Уніка».

Позивач ОСОБА_5 отримав страхову виплату від ПрАТ «Уніка» у розмірі 77233,30грн.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовуються особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, якщо потерпілому недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

У п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст.1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки позивач звернувся із позовом до винної особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача розміру заподіяної майнової шкоди. При визначенні суми заподіяної шкоди, суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам, зокрема наданому позивачем звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з.НОМЕР_1 від 19 травня 2017 року, а також для детальнішого розуміння змісту вказаного звіту, заслухав пояснення експерта ФОП ОСОБА_6, який проводив дослідження по визначенні матеріального збитку завданого транспортного засобу Мерседес-Бенз 200Е, н.з.НОМЕР_1.

Відповідно до приписів ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи ОСОБА_4 про неправомірність звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з.НОМЕР_1 від 19 травня 2017 року не заслуговують до уваги, оскільки відповідачем не вчинялися будь які заходи для спростування даного звіту, також ним не заявлялося клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи на предмет визначення технічних пошкоджень автомобіля та встановлення дійсної вартості на його ремонт, що позбавляє право призначення такої експертизи судом апеляційної інстанції.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи відповідачем ОСОБА_4 підписано протокол огляду колісного транспортного засобу від 01 квітня 2017 року(а.с.41-44), що свідчить про те, що відповідач знав про проведення експертом ОСОБА_6 дослідження, щодо визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу позивача, а тому доводи щодо не ознайомлення відповідачем з висновком даної експертизи, колегія суддів вважає безпідставними.

Таким чином, при визначенні розміру завданих матеріальних збитків позивачу, внаслідок пошкодження його транспортного засобу, судом першої інстанції правомірно враховано звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з.НОМЕР_1 від 19 травня 2017 року.

Також, судова колегія дійшла висновку, щодо обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача шкоди ,заподіяної здоров'ю.

Так, в матеріалах справи знаходяться докази понесених витрат на лікування відповідачем на загальну суму 3837,35 грн., а саме: проведення комп'ютерної томографії у Медичному центрі «Прохелс», відповідно до квитанції № від 31 березня 2017 року - 750 грн.; лікарські засоби - 1414 грн. 35 коп., згідно з фіскальним чеком №3907 від 05 квітня 2017 року; огляд лікаря та замовлення окулярів, що підтверджується довідкою про обстеження ОСОБА_5 №ТО-0018844 від 03 квітня 2017 року і товарним чеком від 03 квітня 2017 року. - 1673грн. Таким чином, аргументи відповідача про недоведеність позивачем шкоди, що заподіяна його здоров'ю , внаслідок ДТП є безпідставними.

Також, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вони відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, судом встановлено, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням автомобіля позивача, останній зазнав моральних страждань. При цьому судом першої інстанції, в межах наданих доказів, враховано вимоги розумності і справедливості, характер дій винної особи, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань, порушенням та зміною способу життя внаслідок пошкодження автомобіля. Суд вірно керувався нормами матеріального права, а саме, положеннями ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, за якими моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Оскільки позивач, внаслідок протиправних дій відповідача щодо нього, зазнав значних душевних страждань, що виражалися в зміні способу його звичайного ритму життя внаслідок пошкодження його автомобіля, незручностях завданих пошкодженням автомобіля, що викликає стресові та нервові розлади, колегія суддів погоджується з визначеним розміром моральної шкоди в сумі 6 000,00 грн., оскільки вважає такий висновок законним та обґрунтованим.

Також, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне.

Так, відповідно до норм ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зазначена правова позиці викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15.

Таким чином, при визначенні розміру витрат на правову допомогу, судом першої інстанції правомірно враховано правничі витрати на загальну суму 3705, 60 , оскільки такі витрати підтверджуються наданими позивачем доказами, зокрема договором про надання правової допомоги, актом виконаних робіт, товарним чеком за вивчення документів і написання позовної заяви та за участь у судових засіданнях (згідно даних протоколу).

Колегія суддів, також вважає, що судом першої інстанції вірно покладено судові витрати на відповідача, оскільки такий розподіл судових витрат відповідає вимогам п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду, щодо їх оцінки, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

День складання повного тексту постанови -19 листопада 2018 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.