Номер провадження 2/754/3070/18
25 квітня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва
в складі головуючого судді Галась І.А.
при секретарі Дмитрієвій А.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Логістик» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
В провадження судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Логістик» до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 листопада 2016 року, о 14 годині 57 хвилин, відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем ДАФ державний номер НОМЕР_1 (власником автомобілю ДАФ державний номер НОМЕР_1 - є відповідач ОСОБА_1.) по вул. Бальзака, 28 в м. Києві не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем ФОРД ТРАНЗИТ державний номер НОМЕР_2 (водій ОСОБА_4.), який рухався ліворуч від нього в попутному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення. В везультаті зіткнення транспортні засоби зазнали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Відповідач ОСОБА_2 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України (про що зазначено в Протоколі про адміністративне правопорушення серія АП2№358295 від 29.11.2016 року).
Постанова Деснянського районного суду міста Києва по справі №754/15745/16-п віл 26.12.2016 року є чинною та свідчить про наявність вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Отже, відповідач ОСОБА_2, який керував автомобілем ДАФ державний номер НОМЕР_1 є винним у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 29 листопада 2016 року та внаслідок чого транспортний засіб, що належить позивачу, отримав значні технічні ушкодження.

Згідно зі Звітом №27 про оцінку автомобіля Ford Transit 2.2 TDCi номерний знак НОМЕР_2, TOB «Український центр післяаварійного захисту» Експерт-Сервіс» від 13 березня 2017 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача складає 23 151,46грн.

Відповідно до квитанції № 12Е9С21ЕЕВ від 10.03.2017 року за виконання зазначеного звіту позивачем сплачено 600,00 гривень.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2. та відповідач ОСОБА_1 повинні нести солідарну відповідальність за заподіяння джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем ДАФ державний номер НОМЕР_1 позивачу шкоди, так як обидва на відповідних правових підставах володіли цим автомобілем.

Враховуючи те, що майно позивача ушкоджено внаслідок ДТП, позивач має право на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір матеріальної шкоди, який підлягає відшкодуванню, становить 23 151,46 грн. (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача згідно зі Звітом №27 про оцінку автомобіля Ford Transit 2.2 TDCi номерний знак НОМЕР_2, TOB «Український центр післяаварійного захисту» Експерт-Сервіс» від 13 березня 2017 року). Також, стягненню підлягають витрати на проведення оцінки автомобіля позивача у розмірі 600,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Логістик» 23 151,46 грн. матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а також стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Логістик» 600 грн. в рахунок відшкодування витрат з визначення вартості матеріальної шкоди та судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 16.01.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб, у якій роз'яснено відповідачам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалу про відкриття спрощеного провадження від 16.01.2018 р. та копію позовної заяви з додатками відповідач ОСОБА_1 отримала 22.01.2018 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.49).

Станом на 27.04.2018 р. відзив на позов від відповідача ОСОБА_1 до суду не надійшов.

Відповідачу ОСОБА_2 ухвалу про відкриття спрощеного провадження від 16.01.2018 р. та копію позовної заяви з додатками було направлено за адресою місця реєстрації. Поштова кореспонденція повернулась за закінченням встановленого строку зберігання.

Станом на 27.04.2018 р. відзив на позов від відповідача ОСОБА_2 до суду не надійшов.

Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом об'єктивно встановлено наступне.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії АП2 №358295, 29.11.2016 р., о 14 год. 57 хв. в м. Києві, водій ОСОБА_2 керував автомобілем DAF д.н.з. НОМЕР_1, по вул. Бальзака, 28, не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з авто Ford-Transit, державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався ліворуч від нього в попутному напрямку, при ДТП обидва авто отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Транспортний засіб DAF LF 45.150 номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_1 (а.с.13).

У відповідності до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2016 р., 29.11.2016 р. о 14 год. 57 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем ДАФ д/н НОМЕР_1 по вул. Бальзака, 28, в м. Києві не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу до автомобіля ФОРД ТРАНЗИТ д/н НОМЕР_2 (водій ОСОБА_4.), що рухався ліворуч від нього в попутному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення. Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічні ушкодження. ОСОБА_2 порушив п. 13.1 ПДР України, в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 грн.) Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 275 грн. 60 коп. (а.с.16-18).

Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили.

Згідно протоколом огляду транспортного засобу від 10.03.2017 р., складеного експертом-оцінювачем ОСОБА_4, власником транспортного засобу Ford-Transit 2.2 TDCI, номерний знак НОМЕР_2 є ТОВ «М-Логістик» (а.с.27)

Відповідно до частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2016 р., згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП.

Відповідно до Договору №27 про проведення оцінки вартості майна від 10.03.2017 р. ТОВ «Український центр післяаварійного захисту «Експерт-Сервіс», який є суб'єктом оціночної діяльності (сертифікат № 674/15, виданий ФДМУ 21 серпня 2015 року) в особі директора Ворони І.А., який діє на підставі статуту, далі - Виконавець, та ТОВ «М-Логістик» в особі директора Ткаченко Г.В., який діє на підставі статуту, далі - Замовник, уклали цей договір про наступне: предмет договору - проведення незалежної оцінки вартості майна з метою визначення матеріального збитку. Об'єкт оцінки - автомобіль Ford-Transit, н/з НОМЕР_2, рік випуску 2012 (а.с19).

У відповідності до Звіту № 27 від 13.03.2017 р. про оцінку автомобіля Ford-Transit номерний знак НОМЕР_2, виконаного експертом-оцінювачем ТОВ «Український центр післяаварійного захисту «Експерт-Сервіс» (сертифікат № 674/15, виданий ФДМУ 21 серпня 2015 року) ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту, автомобіля Ford-Transit 2.2 TDCI, номерний знак НОМЕР_2, складає 23 151,46 грн. (двадцять три тисячі сто п'ятдесят одна гривня 46 копійок). Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford-Transit 2.2 TDCI, номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 20 665,78 грн. (двадцять тисяч шістсот шістдесят п'ять гривень 78 копійок) (а.с.23-26).

Крім того, у відповідності до ремонтної калькуляції №27/С від 13.03.2017 р. варість ремонту складає 23 151,46 грн. (а.с.28-29).

Згідно рахунку-фактури №25/С від 10.03.2017 р. за оцінку автомобіля Ford-Transit номерний знак НОМЕР_2 вартість складає 600 грн. (а.с.20).

Згідно квитанції №12Е6С21ЕЕВ від 10.03.2017 р. ТОВ «М-Логістик» сплатив 600 грн. ТОВ «Експрес-Сервіс» за виконання звіту №27 від 13.03.2017 р. (а.с.22).

Спірні правовідносини регламентуються такими нормами законодавства.

Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі в тексті - Постанова) особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а тому належним відповідачем по вищезазначеній справі є не власник майна, а особа що завдала майну фізичної особи, в даному випадку це ОСОБА_2.

Аналізуючи матеріали справи у сукупності, суд вбачає причинний зв'язок між порушенням відповідачем ОСОБА_2 правил дорожнього руху, та спричиненням позивачу матеріальних збитків у вигляді пошкодження належного йому автомобіля.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем існує грошове зобов'язання із відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, проте ОСОБА_1 є неналежним відповідачем на підставі ст. 1187 ч.2 ЦК України та п.6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»

Щодо наявності підстав для покладення відповідальності за завдану шкоду на відповідачку - на власника транспортного засобу - то суд не вбачає підстав для цього, не вбачає підстав для визнання відповідача володільцем джерела підвищеної небезпеки у розумінні статті 1187 ЦК України, оскільки джерелом підвищеної небезпеки є не саме майно (автомобіль), а діяльність, пов'язана з його, зокрема, використанням; і відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка керує транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Сам по собі той факт, що відповідачка ОСОБА_1 є власником транспортного засобу і відповідно має право володіння та користування своїм майном (на що послався представник позивача), не означає здійснення нею у даному випадку діяльності, яка є джерелом підвищеної небезпеки. Встановлено, що станом на момент ДТП відповідачка не здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не вчиняла будь-яких протиправних, винних по відношенню до позивача дій, внаслідок яких би позивачу було завдано шкоду. Принаймні позивач наявності таких обставин не довів.

Відсутня сукупність таких обставин, які є обов'язковими для покладення на особу відповідальності за завдану шкоду: протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв'язок безпосередньо між діями відповідача і шкодою, завданою позивачу. Таким чином, відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, заподіяну позивачу в даній ДТП, як за ст.1187 ЦК України, так і за статтею 1166 ЦК України.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач не довів підстав для покладення на відповідачку ОСОБА_1 відповідальності за шкоду, заподіяну позивачу в ДТП, що сталась 29.11.2016 р. з участю належного їй на праві власності транспортного засобу. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 (як власника транспортного засобу) шкоди, заподіяної позивачу, в межах заявлених позовних вимог, не встановлено.

Стосовно позовних вимог щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту у розмірі 23 151,46 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про Практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування збитків повинно здійснюватись винною особою відповідно до реальної вартості втраченого майна.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 20 січня 2016 року в справі 6-2808цс15. Отже, позивач звернувся з позовом до належного відповідача.

Статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, зокрема, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

При цьому в Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

В свої позовній заяві позивач просить суд стягнути відшкодування суми заподіяних збитків, а саме: вартість відновлювального ремонту у розмірі 23 151,46 грн.

Однак, суд не може погодитись з розрахунками позивача виходячи з наступного.

Позивачем в судовому засіданні не надано суду належних та допустимих доказів того, що автомобіль відремонтовано, не надано на підтвердження проведення відновлювального ремонту його автомобіля належних та допустимих доказів сплати ним на рахунок виконавця робіт грошових коштів в сумі 23 151,46 грн., не надано акт прийому передачі виконаних робіт, що відповідно до приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України є його обов'язком, а тому підлягає стягненню вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного Ford Transit 2.2 TDCi номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 20 665,78 грн., згідно Звіту №27 TOB «Український центр післяаварійного захисту» Експерт-Сервіс» від 13 березня 2017 року.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Оплачені позивачем витрати на проведення Звіту №27 TOB «Український центр післяаварійного захисту» Експерт-Сервіс» від 13 березня 2017 року про оцінку автомобіля Ford Transit 2.2 TDCi номерний знак НОМЕР_2, у розмірі 600 грн., про що свідчить акт №27 здачі-прийняття робіт та квитанція № 12Е9С21ЕЕВ від 10.03.2017 року не є шкодою в розумінні ст.1166, ч.2 ст. 1192 ЦК України та відноситься до судових витрат в розумінні ст. 133 ЦПК України і які суд стягує на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що з вини відповідача було пошкоджено в ДТП транспортний засіб позивача, а також нездійснення страхової виплати для відшкодування матеріальної шкоди позивачу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Логістик» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Логістик» вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford-Transit 2.2 TDCI, номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП у розмірі 20 665,78 грн. (двадцять тисяч шістсот шістдесят п'ять гривень 78 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Логістик» суму вартості проведення звіту про незалежну оцінку автомобіля (Звіт №27) у розмірі 600 грн. (шістсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Логісти» судовий збір у розмірі 1600 грн. (тисяча шістсот гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: