КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/639/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Немировської О.В.., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Шевченківський районний відділ у м.Києві Головного управління державної міграційної служби України у м. Києві, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом припинення права користування, примусове виселення та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Шевченківський районний відділ у м.Києві Головного управління державної міграційної служби України у м.Києві, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом припинення права користування, примусове виселення та зняття з реєстрації. Зазначає, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року о звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за нею права власності на вказану квартиру. Колишні співвласники вказаної квартири ОСОБА_3. ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовляються звільнити її та продовжують в ній проживати. ОСОБА_4 просила усунути перешкоди в користуванні квартироюАДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою, з примусовим виселенням їх без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, такими, що втратили право користування зазначеною квартирою, примусовим виселенням ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Посилається на безпідставне прийняття судом до розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_4, оскільки вона була подана після закінчення підготовчого засідання. При цьому суд відмовився вислухати думку його представника щодо можливості прийняття уточненої позовної заяви ОСОБА_4 В первісній позовній заяві ОСОБА_4 не зазначала, яких саме осіб треба зобов'язати усунути перешкоди та в який спосіб.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року, задоволено частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб із займаного ними приміщення.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики, укладеного 15 серпня 2011 р. між ОСОБА_4 до ОСОБА_7, в розмірі 2 019 972,26 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відповідно до договору іпотеки від 15 серпня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, визнавши за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6-11, т. 1).

27 січня 2014 року позивачка ОСОБА_4 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 12, т. 1).

У вказаній квартирі проживають та зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6

22 квітня 2014 року ОСОБА_4 було направлено відповідачам письмову вимогу про звільнення квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13, 14, т. 1).

Вказана вимога ОСОБА_4 відповідачами не виконана.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 Суд ухвалив рішення про усунення перешкод ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, такими, що втратили право користування зазначеною квартирою, та примусовим виселенням їх з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 8) ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як було встановлено, право власності відповідачів на квартиру АДРЕСА_1 було припинено у зв'язку з зверненням на неї стягнення, як на предмет іпотеки. У зв'язку з припиненням права власності на квартиру відповідачі втратили і право на користування нею.

Питання про виселення відповідачів з квартири ОСОБА_4 заявляла раніше разом з поданням позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за нею права власності на квартиру.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про виселення, оскільки нею не направлялася відповідачам вимога про добровільне звільнення квартири.

22 квітня 2014 року ОСОБА_4 було направлено відповідачам письмову вимогу про звільнення квартири АДРЕСА_1. Вимога була залишена відповідачами без задоволення.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про усунення перешкод ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеною квартирою та примусового виселення їх з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта на те, що у суду були відсутні підстави для прийняття до розгляду уточненої позовну заяву ОСОБА_4, оскільки вона була подана після закінчення підготовчого засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві, яка була подана з самого початку, ОСОБА_4 просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою, посилаючись на те, що вона направила відповідачам вимогу про звільнення квартири, проте, вони продовжують у ній проживати. В уточненій заяві вона лише конкретизувала в прохальній частині яким саме чином слід усунути перешкоди у користуванні квартирою. Таким чином, поданням уточненої позовної заяви ОСОБА_4 не змінювала предмет чи підстави позову.

Колегія судді не вбачає порушень судом першої інстанції процесуальних прав відповідачів. Судом було надано можливість ознайомитися відповідачам із уточненою заявою та навести свої заперечення.

Доводів щодо висновків суду по суті вирішення спору ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не навела.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Немировська О.В.

Українець Л.Д.