Апеляційне провадження № 22-ц/796/4184/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 761/1607/17

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуОСОБА_4. Подану її представником ОСОБА_6,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого 2 лютого 2018 року під головуванням судді Рибака М.А. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва о 14 год. 29 хв.,-

В С Т А Н О В И В :

У січня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_5 з позовом про спонукання до укладення договору оренди земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 1 листопада 2016 року придбала у власність гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0949 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Проте, вказана вище земельна ділянка перебуває у власності відповідача, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2013 року, а також про це зазначено безпосередньо у п.1.1 договору, в якому також зазначено, що вищевказана земельна ділянка станом на дату укладання договору перебувала у строковому платному користування ОСОБА_7 відповідно до договору оренди землі, укладеного між відповідачем та ОСОБА_7 Пунктом 3.4.2 договору передбачено право ОСОБА_4 після реєстрації права власності на гараж укласти договір оренди земельної ділянки з землевласником. У зв'язку із зазначеними обставинами, позивач зверталася до відповідача із проханням укласти із нею довгостроковий договір оренди частини земельної ділянки площею 0,02 га, на якій знаходиться належний їй гараж, але відповідач відмовився від укладання такого договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 2 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу і, вказуючи на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на висновку експерта, яким встановлено, що гараж НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований за межами земельної ділянки, яка знаходиться у власності відповідача.

Проте, судом не враховано та не надано належної оцінки тому, що в договорі оренди від 10.10.2016, укладеному між ОСОБА_7, у якого вона придбала гараж, та ОСОБА_5, який є власником земельної ділянки, вказана земельна ділянка знаходилася у строковому платному користуванні ОСОБА_7

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представнико ОСОБА_5 - ОСОБА_8 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. З розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 1 листопада 2016 року позивач придбала гараж НОМЕР_2 загальною площею 19.1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0949 га, кадастровий номер НОМЕР_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с. 7-8).

7.11.2016 року позивач звернулась до відповідача з проханням укласти з нею довгостроковий договір оренди частини земельної ділянки площею 0,02 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 10).

Листом від 30.11.2016 року відповідач повідомив позивача, що за його інформацією належна йому на праві власності земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 з моменту купівлі вільна від будь-яких забудов. Тому припущення позивача, що належний їй гараж розташований на належній йому земельній ділянці є вочевидь помилковим (а.с. 11).

Так, за клопотанням представника відповідача, ухвалою суду першої інстанції від 12 квітня 2017 року у справі було призначено судову земельно-технічну експертизу для з'ясування чи знаходиться гараж НОМЕР_2, загальною площею 19.1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000 на земельній ділянці площею 0,0949 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

15 січня 2018 року на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 14.12.2017 року № 7719/17-41, відповідно до якого гараж НОМЕР_2 загальною площею 19.1 кв.м, що розташований за адресою: : АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, розташований за межами земельної ділянки площею 0,0949 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ч.1 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення з заявою про те, що її гараж розташований на земельній ділянці відповідача є помилковими, а отже підстав для укладання договору оренди частини земельної ділянки між позивачем та відповідачем немає.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що висновок суду першої інстанції ґрунтуються лише на висновку експерта, яким встановлено, що гараж НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований за межами земельної ділянки, яка знаходиться у власності відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

З матеріалів справи вбачається, що таким правом позивач не скористалась, клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи не заявляла, чим погодилась із висновком експертизи. Також не надала інших доказів на спростування висновку експерта.

Як вбачається, проведення експертизи у вказаній справі було доручено ОСОБА_9 - судвому експерту п'ятого класу відділу досліджень з питань землеустрою та оцінки земель лабораторії інженерно-технічних видів досліджень, яка має вищу юридичну освіту другого рівня за ступенем магістра по спеціальності «Інженер-землевпорядник» та кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових експертиз за спеціальностями 10.7- «розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками» (Свідоцтво судового експерта № 563-17 від 03.02.2017 року, видане ЕКК КНДІСЕ, дійсне до 03.02.2022), 10.20 - «Дослідження з питань землеустрою» (Свідоцтво судового експерта № 564-17 від 03.02.2017 року, видане ЕКК КНДІСЕ, дійсне до 03.02.2022), стаж роботи за фахом з 2012 року, стаж експертної роботи з 2017 року. З огляду на що, немає підстав вважати, що експертиза проведена некомпетентним експертом, а також немає підстав ставити під сумнів висновок експерта.

Разом з тим, цей довід позивача про те, що висновок суду першої інстанції ґрунтуються лише на висновку експерта, був предметом дослідження суду першої інстанції, з оцінкою якого погоджується суд апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу гаражу, останній знаходився на земельній ділянці ОСОБА_5, з яким у ОСОБА_7 - продавцем гаража, був до цього укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, то вони підлягають відхиленню, як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний лист від ОСОБА_5, адресований на ім'я ОСОБА_4, в якому він повідомляє, що належна йому земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, з моменту купівлі вільна від будь-яких забудов, тому підстав для укладення договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_4 немає.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати,що судом допущено порушення матеріального та процесуального права,які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення,а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 лютого 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24.05.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: