19.11.2018 227/3345/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючої судді Любчик В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Сафронової К.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи органу опіки та піклування

виконкому Добропільської міської ради Артамонової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Добропільської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

07 серпня 2018 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Добропільської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_3 є власником двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 лютого 2005 року. Крім неї за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4, 1979 року народження, та її неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які у спірній квартирі не проживають вже більше трьох років. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, права користування квартирою АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_3 в відкрите судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник позивача ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, оскільки відповідач та її син у спірній квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, чим порушують право позивача володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Відповідачка ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, у відкрите судове засідання не з'явилась, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, оскільки зареєстрована та фактично проживає разом з неповнолітнім сином в республіці Татарстан.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Добропільської міської ради Артамонова Ю.О. в відкритому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги порушують права неповнолітнього на житло.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_3, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 28 лютого 2005 року (а.с.10-11), копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.13-14), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12), копією інформаційної довідки з Добропільського бюро технічної інвентаризації (а.с.15), копією технічного паспорту на квартиру (а.с.16-21).

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради № 02/02-1155 від 16.08.2018 року, довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради № 02/02-1154 від 16.08.2018 року (а.с.32-33), копією паспорту відповідача (а.с.62-64) та копією технічного паспорту на квартиру (а.с.16-21).

Звертаючись до суду з позовом позивач надав акт від 24 липня 2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4, 1979 року народження, та її неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1, більше трьох років не проживають, що підтверджують сусіди (а.с.22).

Крім того, судом досліджено копію нотаріально посвідченої заяви, з якої вбачається, що ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, дає свою згоду та просить зняти її та сина з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44).

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України.

Як вбачається зі змісту зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, у тому числі члени сім'ї власника, які постійно проживають з ним, ведуть спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщення.

Разом з цим згідно із положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6- 709цс16).

Питання про те, хто належить до членів сім'ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другою статті 64 ЖК УРСР. До категорії членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, визначаючи коло членів сім'ї наймача, вказана норма житлового законодавства України поділяє їх на дві групи: одні з них «належать» до членів сім'ї наймача, інші - «можуть бути визнані» такими.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач та її неповнолітній син зареєстровані в спірній квартирі, проте не є членами сім'ї позивача та більше одного року без поважних причин в зазначеній квартирі не проживають. Іншої домовленості між відповідачем та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено.

Окрім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, та її неповнолітня дитина ОСОБА_5, мають місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2), що підтверджується копією паспорта (а.с.64).

Згідно з положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання відповідача ОСОБА_4 та її неповнолітньої дитини ОСОБА_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Визнання зазначених осіб такими, що втратили право користування квартирою за вказаною вище адресою ніяким чином не буде порушувати їх житлові права.

Керуючись ст. 156 Житлового кодексу УРСР, ст. ст. 29, 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 206, 247, 259, 264-265, 268, 280-286 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Добропільської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку міста Білозерське Донецької області, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 27 жовтня 2004 року Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області) разом з її малолітнім сином, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 20 листопада 2018 року.

Головуюча суддя В.М. Любчик

19.11.2018