ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8229/18
провадження № 2-з/753/15/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Колесник О.М. розглянувши заяву представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову до пред'явлення позову,

В С Т А Н О В И В :

10 травня 2018 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його пред'явлення, в якій просив забезпечити позов, шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 площею (га): 0.0583 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за громадянкою ОСОБА_4 та заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо зміни права власності або обтяження зазначеної у п.31 земельної ділянки.

В обґрунтування заяви вказував на те що, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 31 серпня 2000 року, громадянину України ОСОБА_5 на підставі Рішення Київської міської Ради № 128-8/229 від 04.02.1999 року, було надано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 0583 га, яка розташована у м. Києві, у Харківському районі (на даний час Дарницький район) по АДРЕСА_1. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і дружина ОСОБА_5, ОСОБА_6. 10.01.2008 року державним нотаріусом Другої нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою ОСОБА_6 на ОСОБА_2 на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1, земельна ділянка 31. Також, 15.01.2008 року державним нотаріусом Другої нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом за померлим ОСОБА_5 на ОСОБА_2 на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Таким чином, ОСОБА_2 з січня 2008 року набула право власності на земельну ділянку. Однак, відповідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих адвокатом ОСОБА_3 09.05.2018 року, право власності на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1, площею (га): 0.0583 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в день 12.10.2016 14:26:55 було зареєстровано приватним нотаріусом Шевчук Зоєю Миколаївною, за громадянкою ОСОБА_4. Підставою для такої реєстрації нотаріусом зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер: 1532, виданий 12.10.2016, та також укладений за присутності того ж нотаріусу Шевчук З.М. Аналогічна інформація щодо власника спірної земельної ділянки міститься і у Державному земельному кадастрі. Заявниця зі свого боку жодних правочинів щодо спірної земельної ділянки не укладала, а тому підстави проведеної державної реєстрації викликають у неї сумніви. Звертаючись до суду з цією заявою позивач посилалася на те, що в зв'язку із вчиненням правочинів невстановленим на цей час колом осіб, порушено право власності позивача, встановлене вимогами ст. 1261 ЦКУ щодо спадкового майна та прав власності на нього. Отже, діями відповідача порушено права позивача як власника і користувача спірної земельної ділянки, і він має право на їх відновлення зокрема, шляхом визнання права власності, витребування від набувача майна з підстав вибуття останнього з власності без волі власника. Оскільки спірна земельна ділянка як об'єкт цивільних прав не вилучена та не обмежена в обороті, ризик відчуження спірного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним. У зв'язку із чим, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку та заборони будь-яких дій щодо неї, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення заявлених позовних вимог про визнання права власності позивача та витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державного акту на право власності відповідача на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суддя вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 1,3 ч. 1, ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Пунктом 1 вищезазначеної постанови визначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А відповідно до п. 4 вказується, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Враховуючи, що у заяві наявні відомості щодо існуючого спору та намірів заявника звернутись до суду з відповідним позовом щодо відновлення свого порушеного права власності на зазначену земельну ділянку, суддя приходить до висновку про задоволення заяви у частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 площею (га): 0.0583 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині заяви щодо заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо зміни права власності або обтяження зазначеної у п.31 земельної ділянки слід відмовити, оскільки вона охоплює вимогу про накладення арешту та виключає можливість вчинення будь-яких дії щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (ч. 4 ст. 152 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про забезпечення позову до пред'явлення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 площею (га): 0.0583 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_4.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М. Колесник