АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

21 травня 2018 року

м. Харків

справа № 640/7862/17

провадження № 22-ц/790/1192/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: Кругової С.С.,

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 5 грудня 2017 року, ухвалене суддею Шмадченко С.І.,-

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом , який в подальшому уточнив і просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення в сумі 8 440,77 грн., а також судові витрати.

В обгрунтування позову позивач зазначав, що згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р.№ 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим.

Відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку № 19809. За період з 01.02.2011 року по 30.09.2016 рік за відповідачами утворився борг за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 4 367 грн. 12 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення з 01.08.2011 року по 30.09.2016 рік у розмірі 2 250 грн. 01 коп. Добровільно заборгованість відповідачі сплачувати не бажають.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 5 грудня 2017 року позовну заяву КП «Харківводоканал» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 7981 грн. 95 коп.. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 824 грн. 02, а також 689,00 грн. судового збору на користь КП «Харківводоканал», всього стягнуто 1513 грн. 02 коп., з кожного по 756 грн. 51 коп.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в межах строку позовної давності за період з 01.08.2013 р. по 30.09.2016 р. у розмірі 5 177 грн. 85 коп. за надані послуги з централізованого водопостачання, за період з 01.08.2013 р. по 30.09.2016 р. у розмірі 2 804 грн. 10 коп. за надані послуги з централізованого водовідведення, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, а всього у сумі 7 981,95 грн. У задоволенні позовних вимог поза строком позовної давності за період з 01.02.2011 р. по 31.07.2013 р. суд відмовив.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову КП «Харківводоканал».

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 зазначала, що у разі коли приміщення належить одній особі на праві приватної власності, а інші особи мають тільки право користування, то належним відповідачем за позовом про стягнення заборгованості є власник житлового приміщення, тобто ОСОБА_1 з моменту набуття права власності. Позов заявлений до неналежного відповідача, оскільки відповідач ОСОБА_1 не була власником квартири за спірний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, не зясував усіх обставин, що мають значення для справи, постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме, суд не з»ясував хто і в який період часу був власником житла і відповідно хто з власників повинен нести відповідальність за несплату послуг наданих позивачем.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскарженого судового рішення із ухваленням нового про часткове задоволення позову, оскільки позивач в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог і не надав ні суду першої ні апеляційної інстанцій доказів позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в свою чергу надав апеляційному суду документи з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2 стала власником житла з 24 січня 2017 року, тоді як позов пред»явлено за період до 30 вересня 2016 року включно.

Отже, ОСОБА_2 є неналежним відповідачем і в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Що стосується відповідача ОСОБА_1 , то вона була власником 1/2 частини квартири №5 за адресою: м. Харків, вул. Потебні, буд. 4 у період з 3 грудня 2002 року по 25 лютого 2014 року , а потім з 4 березня 2015 року по 24 січня 2016 року, отже і споживачем послуг централізованого водопостачання та водовідведення також у цей період.

За вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 ч.2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Судова колегія перевіривши розрахунок заборгованості за період в межах позовної давності з 1 серпня 2013 по 25 лютого 2014 року та з 4 березня 2015 року по 24 січня 2016 року дійшла висновку , що відповідач винна позивачу 1/2 частину за послуги водопостачання 869 грн 81 коп, а за водовідведення 472 грн 83 коп. (а.с.68-70).

На підставі ст.611,625 ЦК України суд правильно стягнув заборгованість з врахуванням інфляції та 3% річних.

Так, згідно розрахунку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за водопостачання 1/2 частина 3% річних в сумі 26,40 грн. (від 52,79 грн) і інфляційні в сумі 272,35 грн (від544,70 грн).

За водовідведення 1/2 частина складає 3% річних - 16,26 грн (від 32,51 грн) і інфляційні 154,46 грн (від 308,91 грн) (а.с.8-11).

В іншій частині в задоволенні позову до ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки вона не була власником квартири вцілому і не була власником 1/2 частини квартири у період з 26 лютого 2014 року по 3 березня 2015 року.

Що стосується заявлених вимог до відповідача ОСОБА_2, то матеріали справи містять беззаперечні докази, що вона стала власником всієї квартири з 24 січня 2017 року, тобто поза межами заявленого в позові періоду в якому виникла заборгованість.

До ОСОБА_2 власником квартири був ОСОБА_4, який до участі у справі залучений не був.

Отже, підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 - не має у зв"язку із недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 5 грудня 2017 року-скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 29 .09.1967 року народження, ІПН НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» ( р/р НОМЕР_2, ПАТ «Мегабанк», МФО 351629 ) заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 1 серпня 2013 року по 25 лютого 2014 року та з 4 березня 2015 року по 24 січня 2016 року у розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн 64 коп., 3 % річних в сумі 42 (сорок дві) грн 66 коп. і інфляційні 426 (чотириста двадцять шість) грн 81 коп., всього 1812 (одна тисяча вісімсот дванадцять) грн 11 коп.

В задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період до 24 січня 2017 року - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_5

Повний текст постанови

складено 22 травня 2018 року.