Провадження № 2/521/364/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису.

Свої вимоги згідно останніх уточнень мотивує тим, що з 28.11.2013р. він з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішення суду 12.02.2015р., за час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, баком якого він був записаний згідно ч. 1 ст. 122 СК України. Однак, як йому нещодавно стало відомо, він не являється біологічним батьком дитини. За даних обставин він вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, та просили виключити відомості про його батьківство з актового запису про народження ОСОБА_3

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову, під час останнього судового засідання дала пояснення, зазначивши, що познайомилась вона з позивачем у листопаді 2012р., більше спілкувались через Інтернет, почали зустрічатися десь за неділю, днів десять до 25 травня 2013 року, на початку червня того ж року почалися їхні близькі стосунки, в той час була уже вагітна, та позивачу було відомо, що дитина не від нього, однак він сказав, що із-за перенесеної хвороби він не може мати дітей і буде виховувати її дитину як свою рідну, одружилися вони коли вона вже перебувала на 8 місяці вагітності, на день народження дитини, коли дитині виповнився один рік, вони сильно посварилися та позивач вигнав її з дома сказавши, що дитину залишає собі, крім того всім розповідав, що дитина не від нього, та його матір знає, що дитина не його, а також зазначила те, що позивач сам подав документи на реєстрацію дитини та свідоцтво про народження отримували разом.

Позивач в судовому засіданні не спростовував надані відповідачем пояснення та підтвердив, що дійсно знав до шлюбу, що відповідачка вагітна від іншого чоловіка.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлявся заздалегідь належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих позивачем та відповідачем доказів, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. ст. 12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом даного позову являється вирішення питання про визначення батьківства дитини, що регулюється положеннями Сімейного Кодексу України.

Згідно ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

При цьому, судом враховується, положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованного сумніву щодо достовірності цих обставин, або добровільності їх визнання.

Так судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2013 року, який було розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.02.2015р. (а.с. 19, 20)

Перебуваючи у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками якого записано в графі «Батько» - ОСОБА_1, а в графі «Мати» - ОСОБА_5. (а.с. 15)

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 23.02.2017р., судом встановлено, що державна реєстрація народження, ОСОБА_4, проведена відповідно до ст. 133 СК України. (а.с. 76-77)

Статтею 133 СК України, передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матірю, а чоловік батьком дитини.

Судом зазначається, що в судовому засіданні, яке відбулося 14.05.2018р., позивач визнав ту обставину, що до реєстрації шлюбу з відповідачем та на час реєстрації дитини йому було відомо, що він не являється біологічним батьком дитини.

За даних обставин, та як зазначено в ч. 5 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснюється, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122,124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матірю дитини (статті126,127 СК)

Із п.11 вищевказаної Постанови вбачається, що особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, яка дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство.

Так ч.5 ст. 136 СК України закріплено правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було, заперечень під час такої реєстрації зі сторони особи не було, а тому, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами ДРАЦС. Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу ДРАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

В судовому засіданні в якості свідків допитано свідків позивача - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які пояснили, що позивачу до того, як дитині виповнився один рік не було відомо про те, що він не являється біологічним батьком ОСОБА_11, він вважав цю дитину своєю, піклувався про неї.

Свідки відповідача ОСОБА_12, ОСОБА_13 навпаки пояснювали, що позивач знав про вагітність відповідача від іншого чоловіка та не заперечував стати батьком дитини та виховувати її як рідну, оскільки своїх дітей позивач не мав.

Суд критично ставиться до показань свідків позивача, оскільки вони спростовуються поясненнями самого позивача про його обізнаність до шлюбу та народження дитини щодо того, що він не є її батьком.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Після всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовної заяви, оскільки судом встановлено та позивачем визнано в судовому засіданні факт своєї обізнаності, що до моменту реєстрації дитини він не являється її біологічним батьком, так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами та іншими доказами, що наявні в матеріалах справи, а тому за даних обставин позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.122, ч.5 ст. 136 СК України, ст.ст. 76-78, 89, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН