АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/4047/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня2018 року місто Київ

справа № 753/2278/18

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Пікуль А.А.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року про задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Гальонкіної Ю.С., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ спільного сумісного майна, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

встановити факт спільного проживання однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_1 з 2005 року по листопад 2017 року;

визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 майно, а саме:

- будинок АДРЕСА_1;

- автомобіль «Форд Транзіт», д.н.з. НОМЕР_1;

- автомобільний НОМЕР_2, 2015 року впуску;

- лодку з причепом, державний номер НОМЕР_3.

в порядку поділу спільного сумісного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1;

в порядку поділу спільного сумісного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1; на автомобіль «Форд Транзіт», д.н.з. НОМЕР_1; автомобільний НОМЕР_2, 2015 року впуску; лодку з причепом, державний номер НОМЕР_3;

стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсації 1/2 частки в праві спільної сумісної власності на неподільні речі (транспортні засоби) у сумі 93000 грн. шляхом попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

07 лютого 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 що зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1

Обгрунтовуючи вказану заяву позивач ОСОБА_3 посилалася на те, що предметом позову є встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ спільного сумісного майна, в тому числі і будинку, на який вона просить накласти арешт.

Вказувала, що відповідач погрожує відчужити вказане майно на користь третіх осіб, а відтак невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 який зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_1

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просилаухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року скасувати та відмовити позивачу ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що згідно постановленої ухвали суду першої інстанції єдиною підставою для накладення арешту стало те, що, зі слів позивача нібито відповідач їй погрожує відчужити майно на користь сторонніх осіб, яке позивач вважає спільним сумісним. При цьому, жодних доказів таких погроз або ж намагань вчинити такі дії позивачем ОСОБА_3 не надано.

Зазначала, що судом не враховано обставину наявності заборони відчуження земельної ділянки, на якій побудовано арештований будинок, що була накладена іпотекодержателем ПАТ «Райффайзем Банк Аваль» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Інформація про це була надана самим позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Вважає, що за даних обставин спірний будинок не може бути відчужений на користь третіх осіб, а позивач не надала будь-яких інших доказів, які б довели необхідність накладення арешту на майно для ефективного захисту її прав.

В поданому на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відзиві позивач ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість. Вказувала, що Дарницький районний суд міста Києва, керуючись нормами процесуального права вмотивовано дійшов висновку, що у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову щодо накладення арешту на спірний будинок може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача та ускладнити їх відновлення, а також може призвести до наслідків, що можуть унеможливити або утруднити в подальшому виконання судового рішення у разі задоволення позову. Вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Зазначала, що відповідач в своїй апеляційній скарзі не зазначив, чим саме перешкоджає йому заборона відчуження будинку, а намагання скасувати арешт будинку в черговий раз свідчить про наміри відповідача вчинити дії по відчуженню спірного майна в процесі розгляду судової справи з метою унеможливлення виконання рішення суду.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила ухвалу суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується зданим висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом просила встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділити спільне сумісне майна, в тому числі і будинок на який вона просила накласти арешт.

Колегія суддів вважає, що відповідач, як власник будинку АДРЕСА_1 має об'єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору є поділ будинку АДРЕСА_1 колегія суддів вважає, що даний вид забезпечення позову - накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 який належить відповідачу ОСОБА_1 є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст.149 - 153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак суд дійшов до вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний будинок не може бути відчужений третім особам, оскільки земельна ділянка, на якій він розташований перебуває в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а тому накладання арешту не потрібно, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у разі погашення відповідачем ОСОБА_1 кредиту в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборона відчуження земельної ділянки буде знята, що в свою чергу може привести до наслідків, що можуть унеможливити або утруднити в подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: