Справа № 297/2124/18
20 листопада 2018 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Фейір О. О., з участю секретаря судового засідання Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою м. Берегово, вул. Лучкая, 15.
Позовні вимоги мотивовано тим, що вищевказаний будинок належить позивачу на праві приватної власності в цілому на підставі договору дарування від 13.06.2002 року. В будинку, крім сімї ОСОБА_1, зареєстрований також і відповідач ОСОБА_2, колишній чоловік позивача. Шлюб між сторонами було розірвано в 2010 році, після чого вони проживають окремо і позивачу невідомо місце перебування ОСОБА_2 Оскільки відповідач самостійно не знявся з реєстрації місця проживання в будинку за вказаною адресою, тривалий час в будинку не проживає, участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не бере, що завдає незручності позивачу, ОСОБА_1 просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою м. Берегово, вул. Лучкая, 15, Закарпатської області.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак подала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 20).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не зявився, будучи повідомленим належним чином за місцем реєстрації про час та місце проведення такого (а. с. 18-19).
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, оцінивши докази позивача на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до доданої позивачем копії Витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно, житловий будинок садибного типу № 15 по вул. Лучкая в м. Берегово належить в цілому на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування (а. с. 10, 11).
У вищевказаному будинку значиться зареєстрованим ОСОБА_2, що стверджується довідкою Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області від 06.10.2018 року (а. с. 14).
Як встановлено з матеріалів справи, шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області № 2-101/2010 від 04.01.2010 року (а. с. 9). З часу розірвання шлюбу, ОСОБА_2 покинув будинок № 15 по вул. Лучкая в м. Берегово та з того часу там не проживає.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи, що реєстрація відповідача ОСОБА_2 в будинку № 15 по вул. Лучкая в м. Берегово, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1, порушує права останньої як власника будинку на вільне володіння, користування та розпорядження своєї власністю, суд вважає позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню.
Виходячи зі змісту частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права користування житловим приміщенням).
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, ст. ст. 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою м. Берегово, вул. Лучкая, 15, Закарпатської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя ОСОБА_3.