Дата документу 22.08.2018
Справа № 320/2485/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бондаренко Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визнання права власності на майно, набуте за час шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила до відповідача про поділ майна подружжя, визнавши за нею право власності на ? частину квартири № 44 в будинку № 36/6 по просп. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує на те, що у період з 18.10.2008 року до 20.10.2017 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 20 жовтня 2017 року шлюб між ними розірвано, про що постановлено рішення суду. Перебуваючи в шлюбі під час спільного проживання 06 серпня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу сторонами була придбана у власність квартира № 44 в будинку № 36/6 по просп. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області. Договір укладався від імені відповідача, тому квартира була оформлена на його імя. На даний час сторони проживають у спірній квартирі разом, однак в них постійно виникають сварки щодо права власності на спірну квартиру. Вирішити питання щодо належності позивачу частки права власності на квартиру окрім як в судовому порядку не вбачається, через що вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

У підготовчому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник позивача адвокат - ОСОБА_2 у підготовчому судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини:

З 18.10.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

20 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, яке набрало законної сили 14 листопада 2017 року (а.с.8).

За час шлюбу за власні кошти, на підставі договору купівлі-продажу, який був засвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 06 серпня 2014 року, сторони придбали квартиру, розташовану у АДРЕСА_1, що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією Інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна /а.с.9/.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На підставі викладеного, судом встановлено та було визнано відповідачем у поданій заяві про розгляд справи за його відсутністю, що квартира АДРЕСА_2 була придбана сторонами у період шлюбу за спільні кошти, відтак, на підставі вимог ст. 60 СК України, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в статті 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно до ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов'язком.

Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом України в справах № 6-79цс13, №6-2641цс15, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Разом з тим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Приведені норми закону та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірна квартира № 44 в будинку № 36/6, що знаходиться за адресою просп. 50 річчя Перемоги в м. Мелітополі Запорізької області була придбана під час юридичного шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Тобто, як позивачу так і відповідачу відповідно до статті 63 Сімейного Кодексу України належить право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, оскільки домовленості чи шлюбного договору щодо поділу спільного майна сторонами не укладено, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, крім того були визнані відповідачем, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем ОСОБА_1 за подання позовної заяви був сплачений судовий збір у сумі 1250 грн., що відповідає вимогам ч. 2 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 ч. 2 п. 1 Закону України «Про судовий збір» на час його сплати.

Враховуючи, що в підготовчому засіданні відповідач визнав позов, що стало підставою для ухвалення рішення суду в підготовчому засіданні, позивачу необхідно повернути 50 відсотків сплаченого судового збору.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, інша частина судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 176, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60-72 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визнання права власності на майно, набуте за час шлюбу задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину квартири № 44 в будинку № 36/6 по проспекту 50-річчя Перемоги у м. Мелітополі Запорізької області.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що складає 625 гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, 50% від сплаченої суми судового збору, що становить грошову суму у розмірі 625 (шістсот двадцять пять) гривень 00 копійок, сплачену на р/р 0013, МФО 813015, згідно квитанцій: 22082174-1 від 02.04.2018 року та № 1204-3249-4318-7345 від 19.04.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, 50% від сплаченої суми судового збору, що становить грошову суму у розмірі 625 (шістсот двадцять пять) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Юрлагіна