Справа № 487/4297/17
Провадження № 2/487/351/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва

в складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу №487/4297/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи служби у справах дітей Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третьої особи служби у справах дітей Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи служби у справах дітей Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 2005 року, у шлюбі у них народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Шлюб було розірвано 26.10.2016 року. Після розірвання шлюбу, відповідач переїхав проживати у м. Бровари та за домовленістю між ними діти залишились тимчасово проживати з батьком, але коли говорений між ними строк проживання дітей минув, відповідач відмовився їх повернути, почав її ігнорувати та не йде на контакт. Вона забезпечена власним житлом з усіма зручностями та обладнане усім необхідним для комфортного проживання дітей. Вона з дітьми знаходить спільну мову, забезпечує їх потреби, сприяє гармонійному їх розвитку.

Ухвалою від 29.08.2017 року відкрите провадження у справі.

30.03.2018 року представник органу опіки та піклування Миколаївської міської ради надав до суд висновок про визначення місця проживання дітей.

05.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третьої особи служби у справах дітей Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком ОСОБА_2

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1, у них народились діти, проживали вони в ІНФОРМАЦІЯ_4, а на початку 2015 року усією родиною переїхали до м. Бровари, де він працевлаштувався, де проживали до середини 2016 року. Згодом ОСОБА_1 без пояснень покинула родину та виїхала до м. Миколаєва, при цьому переїзд супроводжувався гучним скандалом, йому були нанесені тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення, а свідками цього були діти. Вважає, що для забезпечення найкращих інтересів дітей, місце їх проживання слід визначити з батьком, який має постійне місце проживання, орендує габаритну квартиру, інвестуючи кошти у власне житло, має постійний заробіток, забезпечує дітей усім необхідним для їх повноцінного розвитку, уклав договір з жінкою про наданню останньою послуг няні. Мати дітей має у власності лише ? частку двокімнатної квартири, не має будь-яких доходів, тому проживання з нею дітей не забезпечить їх найкращих інтересів.

09.11.2018 року ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення, надала згоду на ухвалення заочного рішення.

Ухвалою суду від 09.11.2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третьої особи служби у справах дітей Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей, залишено без розгляду.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив або заяв про розгляд справи за їхньою відсутністю не надали.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення та позивач проти такого вирішення справи не заперечував.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 з 16.12.2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, в шлюбі у них народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Разом родини проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4, де зареєстровані позивач, відповідач та їхні діти. ? частка вказаної квартири належить ОСОБА_1 на праві власності, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В подальшому, у звязку із працевлаштуванням відповідача до ТОВ ТК «Базис», родина переїхала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_5. У звязку з погіршенням стосунків між сторонами, позивач переїхала проживати до м. Миколаєва, а діти тимчасово залишились проживати разом з батьком у м. Бровари. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва 26.01.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Проте, в оговорений сторонами строк, відповідач відмовився віддати дітей матері та діти залишились проживати разом з ним, а відповідач перешкоджав позивачу в спілкуванні з дітьми.

Проте, як зазначено у висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради №510/020201-22/03/14/18 від 16.03.2018 року, що під час засідання комісії з питань захисту прав дітей 02.03.2018 року, на засіданні ОСОБА_1 повідомила, що батько повернув дітей та на цей час діти проживають разом з нею.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст.. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права і обовязки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом ( стаття 153 СК України).

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 працює на посаді підсобного кухонного робітника центру громадського харчування Миколаївського національного аграрного університету, що підтверджується відомостями встановленими органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради у висновку від 16.03.2018 року.

Позивач, відповідач та їхні діти зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, ? частка вказаної квартири належить ОСОБА_1 на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності б/н від 24.05.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно акту обстеження умов проживання від 31.07.2017 року служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, АДРЕСА_2 відповідає санітарно-гігієнічним умовам, із сучасним ремонтом, в помешканні чисто, для виховання та розвитку дітей створені усі необхідні умови.

За місцем проживання позивач характеризується виключно позитивно.

Доказів щодо випадків ухилення позивача від виконання передбачених законом обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей або вживання позивачем спиртних, наркотичних засобів, суду не надано.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради №510/020201-22/03/14/18 від 16.03.2018 року, виходячи з інтересів дітей, вважають доцільним визначити місце проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матірю ОСОБА_1

У рішенні в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року , Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання проте, що найкраще відповідає інтересам дитини, у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Таким чином, судом не встановлені виняткові обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матірю, а також той факт, що дітям потрібне постійне місце проживання та місце навчання.

На підставі викладеного, виходячи першу чергу з інтересів дітей, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матірю, у звязку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи служби у справах дітей Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матірю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, фактичне місце проживання Київська обдасть АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір 640 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і в порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.В. Щербина