Головуючий суду 1 інстанції - Скочій Г.Д.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 428/3906/15-ц
Провадження № 88-ц/810/1/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Луганського апеляційного суду

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Карташова О.Ю., Яреська А.В.

за участю секретаря Єгорової О.П.,

учасники справи:

заявник- відповідач автогаражне товаривство «Супутник»,

представник заявника-відповідача Лісечко Олексій Сергійович,

позивач ОСОБА_3,

представник позивача ОСОБА_4,

третя особа ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку заяву автогаражного товариства «Супутник» про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до автогаражного товариства «Супутник» про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що наказом по автогаражному кооперативу «Супутник», правонаступником якого є автогаражне товариство «Супутник» від 01.06.1991 року №7 її було прийнято на роботу до кооперативу на посаду старшого бухгалтера, а наказом по кооперативу від 03.09.1997 р. №6 було переведено на роботу на посаду головного бухгалтера, що підтверджується записами у її трудовій книжці. 13.05.2012 року конференцією автогаражного кооперативу «Супутник» головою правління був обраний ОСОБА_5, який після свого обрання не вирішував питання щодо її подальшої трудової діяльності, вона не була звільнена з роботи, але фактично її до роботи не допускали і заробітну плату не виплачували. На її звернення до голови правління товариства з заявою щодо вирішення питання її подальшої роботи, зайнятості або звільнення їй було повідомлено, що в товаристві вона не значиться, а тому немає підстав для звільнення з роботи. Позивач вважає, що твердження відповідача про те, що вона не значиться в товаристві, а також відсутність в штатному розкладі посади, яку вона раніше займала, свідчить про те, що відповідач провів скорочення чисельності штату працівників. Факт своєї роботи у відповідача позивач підтверджує записами в трудовій книжці та інформацією, наданою Управлінням пенсійного Фонду України в м.Сєвєродонецьку щодо перерахування відповідачем з нарахованої їй заробітної плати відповідних внесків до пенсійного Фонду з метою формування трудового стажу позивача для призначення пенсії. Просила суд зобов'язати відповідача звільнити її з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з дотриманням порядку звільнення за вказаною підставою, встановленого главою III-А КЗпП України та стягнути на її користь середню зарплату за час вимушеного прогулу за період з 12.09.2012 року по день ухвалення судом рішення в сумі 108 000 грн., компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки за період з 01.06.2010 року по 31.05.2012 року в сумі 5662,72 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.02.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до автогаражного товариства «Супутник», третя особа ОСОБА_5 про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до виписки з протоколу № 4 від 30.06.2012 року члени правління автогаражного товариства «Супутник» постановили письмово повідомити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про те, ще після проведення конференції автогаражного товариства «Супутник» 13.05.2012 року новому правлінню не передана документація та штатний розпис і відповідно вони не є штатними працівниками AT «Супутник». Факт відсутності первинних бухгалтерських та кадрових документів, на підставі яких можливо звільнити позивача, підтверджується рішенням Сєвєродонецького міського суду від 01.11.2012 року, а також наданими відповідачем доказами. На підставі наданих доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки в суді встановлено, що відповідачем з ОСОБА_3 трудовий договір не укладався, на посаду головного бухгалтера в автогаражному товаристві «Супутник» вона не призначалась та переведена не була, наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем не існує.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.02.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Поновлено позивачу ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом до автогаражного товариства «Супутник» про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Зобов'язано автогаражне товариство «Супутник» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Стягнуто з автогаражного товариства «Супутник» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 143 571 грн. 42 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з автогаражного товариства «Супутник» судовий збір в сумі - 3015 грн. на рахунок Апеляційного суду Луганської області.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, апеляційний суд керувався тим що наказом по автогаражному кооперативу «Супутник», правонаступником якого є автогаражне товариство «Супутник» від 01.06.1991 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу до кооперативу на посаду старшого бухгалтера, а наказом по кооперативу від 03.09.1997 року №6 позивача було переведено на роботу на посаду головного бухгалтера, що підтверджується записами у її трудовій книжці та особовій картці.

Як вбачається зі штатного розпису від 14.05.2015 року, затвердженого головою правління автогаражного кооперативу «Супутник» ОСОБА_6 в організації було дійсно скорочено посаду головного бухгалтера, що свідчить про скорочення чисельності штату працівників у відповідача. ОСОБА_3 намагалась приступити до роботи, однак відповідач не забезпечив її належними умовами для праці та не платив заробітну плату, тому позивачем було подано заяви від 11.09.2012 року, 19.12.2012 року про вирішення питання щодо її повної зайнятості на робочому місці або звільнення з роботи на підставі п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України, у відповідях на які голова правління автогаражного товариства повідомляв, що вона в товаристві не значиться, так як для цього немає ніяких підстав. До моменту звернення до суду з позовом відповідач не звільнив ОСОБА_3 з роботи, не здійснив усі відповідні виплати.

На підставі зазначеного Апеляційний суд Луганської області вважав встановленим та підтвердженим судовою преюдицією факт того, що відповідач при наявності зазначених підстав повинен був відповідно до закону вирішити питання щодо розірвання з ОСОБА_3 трудового договору, укладеного на невизначений строк та оскільки позивачу не надавався доступ до роботи, враховуючи її позовні вимоги та відповідний розрахунок, на користь ОСОБА_3 стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2012 року до 27 квітня 2016 року (дати ухвалення рішення по справі), який складатиме 1002 робочі дні х 144 грн. 34 коп. (середньоденна заробітна плата) -143571,42 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, Апеляційний суд Луганської області дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних доказів для здійснення відповідних розрахунків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2016 року відмовлено автогаражному товариству «Супутник» у відкритті касаційного провадження на рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до автогаражного товариства «Супутник», третя особа ОСОБА_5 про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Погоджуючись із висновками апеляційного суду, суд касаційної інстанції зазначив, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що оскільки новим штатним розписом не було передбачено посади головного бухгалтера АТ «Супутник», відповідач повинен був звільнити позивача та провести з ним розрахунок. Висновки суду щодо наявності правових підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з відповідача на користь позивача також є обґрунтованими.

13 липня 2016 року автогаражне товариство «Супутник» звернулося до суду з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що 25.06.2016 року під час бесіди з колишнім головою АТ «Супутник» ОСОБА_7 голові АТ «Супутник» ОСОБА_6 стало відомо, що існує наказ № 3 від 31 серпня 2011 року «Про звільнення ОСОБА_3» який він не передав до товариства, оскільки вважав, що ОСОБА_3 звільнена, про що її повідомляли належним чином і дані документи не потрібні так як звільнення ОСОБА_3 відбулося. Цей наказ знаходився у нього, але на теперішній час ОСОБА_7 надав АТ «Супутник» наказ №3 від 31.08.2011року про звільнення ОСОБА_3

Зазначену обставину заявник вважав істотною для справи та такою, що не була і не могла бути йому відома, та якби при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.02.2016 року було відомо, що ОСОБА_3 була звільнена з посади головного бухгалтера з 03.08.2011 року за п.4 ст.40 КЗпП України, то суд мав би можливість дати належну правову оцінку даному наказу та врахувати цей наказ при винесенні законного та правосудного рішення. Просив скасувати рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року за нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 липня 2016 року у задоволенні заяви автогаражного товариства «Супутник» про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Супутник» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами Апеляційний суд Луганської області керувався тим, що під час розгляду справи представниками автогаражного товариства «Супутник» клопотань про виклик в судове засідання в якості свідка ОСОБА_7, колишнього голову АТ «Супутник», з приводу з'ясування обставин як перебування у трудових відносинах, так і звільнення з посади головного бухгалтера ОСОБА_3 не заявлялося, що зафіксовано звукозаписувальним технічним записом під час розгляду справи.

Доказів які б перешкоджали заявити клопотання про допит свідка, або неможливості допитати свідка під час розгляду справи, представниками автогаражного товариства «Супутник» суду надано не було.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що про обставини, на які посилається АТ «Супутник» в заяві про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами щодо звільнення ОСОБА_3 відповідно до наказу № 3 від 31 серпня 2011 року «Про звільнення ОСОБА_3», могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи у разі заявлення представниками відповідача клопотання про допит свідка ОСОБА_7, а тому зазначені у заяві обставини не є нововиявленими.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що якщо наказ про звільнення ОСОБА_3 і видавався, то він не був реалізований.

Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу, наданої управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, страхувальником ОСОБА_3 в період з січня 1998 року по серпень 2011 року є автогаражне товариство «Супутник» (автогаражний кооператив «Супутник»), яким позивачу була нарахована заробітна плата (без утримання податків, зборів та інших обов'язкових платежів) за вказані вище періоди в тому числі і за серпень 2011 року в сумі 3000 грн.

Автогаражним товариством «Супутник» доказів того, що на час розгляду справи апеляційним судом вносилися зміни та уточнення до даних реєстру застрахованих осіб, а саме ОСОБА_3, за серпень 2011 року не надано, а тому підстави вважати відомості персоніфікованого обліку недостовірними відсутні.

У графі «позначка про сплату страхових внесків» за період серпень 2011 року зазначено «так», що свідчить про сплату страхових внесків в цей період.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 у серпні 2011 року перебувала у трудових відносинах з автогаражним товариством «Супутник», оскільки витяг з персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб - Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_3 є достатнім доказом наявності трудових відносин сторін.

Крім того, 16 вересня 2011 року ОСОБА_3, як головний бухгалтер, подавала до Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьк «Звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України» за серпень 2011 року, яка була прийнята, про що свідчить реєстраційний номер в органі Пенсійного фонду України № 1699.

Також ОСОБА_3, як головний бухгалтер, подавала до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьк «Звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України» за період вересень 2011 року - квітень 2012 року. Одночасно в цей період звітність до Пенсійного фонду також подавалася головою правління ОСОБА_7

Крім того, у разі звільнення працівника у таблиці № 5 «Трудові відносини застрахованих осіб» «Звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України» зазначається період трудових відносин та підстава припинення трудових відносин.

Однак, у звітності, яка подавалася головою автогаражного товариства «Супутник» за період вересень 2011 року - квітень 2012 року до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку така інформація не зазначалася, що також підтверджується показами свідка ОСОБА_7

Як вбачається із матеріалів справи, у червні 2012 року автогаражним кооперативом видавалися довідки про доходи ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які підписані головою правління ОСОБА_5 та головним бухгалтером ОСОБА_3

Зазначене вище свідчить про те, що ОСОБА_3 як в серпні 2011 року, так і в подальшому перебувала у трудових відносинах з автогаражним кооперативом «Супутник».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року касаційну скаргу автогаражного товариства «Супутник» відхилено. Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 27 липня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні заяви автогаражного товариства «Супутник» про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у постанові від 30.03.2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» та дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, на які посилається у поданій заяві автогаражне товариство «Супутник» щодо звільнення ОСОБА_3 відповідно до наказу від 31 серпня 2011 року № 3 могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи у разі подання представником відповідача клопотання про допит свідка ОСОБА_7, а тому вказані у заяві обставини не є нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

У липні 2018 року автогаражне товариство «Супутник» знову звернулося до суду з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що заявник вважає, що рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року, яким закінчено розгляд справи, підлягає перегляду за нововиявленими обставинами з підстав існування істотних для справи обставин, що не були встановлені Апеляційним судом Луганської області та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із такою заявою - ГО АТ «Супутник».

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року обґрунтоване тим, що станом на момент розгляду спору та винесення судом цього рішення ОСОБА_3 продовжувала перебувати у трудових відносинах з АТ «Супутник». Мотивуючи прийняте рішення від 27.04.2016 року колегія суддів вважала встановленим та підтвердженим судовою преюдицією факт того, що відповідач при наявності зазначених підстав повинен був відповідно до закону вирішити питання щодо розірвання з ОСОБА_3 трудового договору, укладеного на невизначений строк.

В липні 2016 року АТ «Супутник» зверталося до Апеляційного суду Луганської області з заявою про перегляд рішення цього суду від 27.04.2016 року за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у задоволенні цієї заяви, вмотивовуючи відповідну ухвалу від 27.07.2016 року апеляційний суд встановив, що 16.09.2011 року ОСОБА_3, як головний бухгалтер, подавала до УПФУ в м. Сєвєродонецьку «Звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до органів Пенсійного фонду України за серпень 2011року, яка була прийнята, про що свідчить реєстраційний номер в органі Пенсійного фонду України № 1699., також аналогічну звітність ОСОБА_3 подавала до органів УПФУ в м.Сєвєродонецьку за період вересень 2011 рік- квітень 2012 рік. Одночасно в цей період звітність також подавалася головою правління ОСОБА_7

В основу висновку суду про перебування ОСОБА_3 в трудових відносинах з АГК «Супутник» покладені факти подання ОСОБА_3 звітності до Управління ПФУ в м.Сєвєродонецьку за період вересень 2011 року - квітень 2012 року, факт прийняття вказаної звітності та зміст самої поданої звітності.

Натомість, слідчим відділом Сєвєродонецького відділу поліції ВП ГУНП в Луганській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002415 від 09.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, в ході якого встановлено, що колишній голова АТ «Супутник» ОСОБА_4, використовуючи печатку АГК «Супутник» (колишнє найменування), яка вважалася втраченою, з метою отримання пенсійного стажу для себе та звільненого з товариства бухгалтера ОСОБА_3 у звітності до УПФУ в м.Сєвєродонецьку вказував завідомо неправдиву інформацію щодо продовжування перебування з товариством у трудових відносинах, через що кримінальне правопорушення кваліфіковане за ч.2 ст.358 КК України за фактом складення і видачі працівником юридичної особи завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до інформації, наданої з УПФУ в м.Сєвєродонецьку з системи персоніфікованих даних ( індивідуальні відомості про застраховану особу форма ОК-5), а також відповідно до наказу №3 від 31.08.2011 року ОСОБА_3 звільнено з посади головного бухгалтера АГК «Супутник» за ч.4 ст.40 КЗпП України (за прогули з 03.08.2011 року по 31.08.2011 року без поважних причин).

За вказаних обставинах органом досудового розслідування прийняте рішення про перекваліфікацію кримінального провадження з ч.2 ст.358 на ч.1 ст.358 КК України, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 станом на дату подання відомостей до УПФУ в м.Сєвєродонецьку (з вересня 2011року до квітня 2012 року) вже не були працівниками АГК «Супутник» та, відповідно, не є суб'єктами, передбаченими ч.2 ст.358 КК України, якою визначено спеціального суб'єкта - працівника юридичної особи.

Також, органом досудового слідства встановлено, що працівниками УПФУ в м.Сєвєродонецьку, у зв'язку з наявністю суперечностей між діючим та колишнім керівництвом АТ «Супутник», одночасно приймалася звітність від ОСОБА_4 (колишнього керівника товариства) та ОСОБА_7 (діючого керівника товариства) до червня 2012 року, а саме до дати надходження до ПФУ рішення щодо призначення нового голови АТ «Супутник» ОСОБА_5, але до уваги бралися лише звіти ОСОБА_7, які у подальшому і вносились до Єдиної бази - ІКІС-МЗ СПОВ ЄС, а тому жоден поданий звіт ОСОБА_4, який подавався у період з серпня 2011 року до квітня 2012 року не має жодних правових наслідків, актуальними є звіти, підписані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подані за період з жовтня 2010 року до липня 2011 року, оскільки повноваження вказаних осіб підтверджувалися карткою роботодавця, яка знаходилась у справі у територіальному управлінні.

Слідчим відділом встановлено, що звітність про суми нарахованої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до ПФУ з серпня 2011 року по квітень 2012 року не є офіційним документом, оскільки не спричинила наслідків правового характеру, що підтверджується відомостями та даними УПФУ в м.Сєвєродонецьку.

Через те, що зазначені документи не можуть вважатися офіційними та такими, що спричинили правові наслідки, слідчим Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0002415 від 09.08.2017 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення., оскільки відсутня обов'язкова ознака складу об'єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України, у вигляді предмета злочину.

Заявник вважає, що висновок апеляційного суду в ухвалі від 27.07.2016 року про те, що наказ про звільнення ОСОБА_3 не був реалізований спростовується нововиявленими обставинами, зазначеними органом досудового слідства в постанові від 21.06.2018 року, в якій зазначено, що відповідно до інформації наданої з УПФУ у м.Сєвєродонецьку Луганської області з системи персоніфікованих даних (форма ОК-5), відповідно до наказу №3 від 31.08.2011 року ОСОБА_3 звільнено з посади головного бухгалтера АГК «Супутник» за ч.4 ст.40 КЗпП України (за прогули з 93.08.2011 року по 31.08.2011 року без поважних причин).

Заявник вважає, що факти, викладені в заяві останнього, в розумінні ст.423 ЦПК України та змісту постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 4, є нововиявленими обставинами, що зумовлюють перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року за нововиявленими обставинами, про існування яких заявник дізнався з постанови про закриття кримінального провадження від 21.06.2018 року.

На підставі вищезазначеного заявник АТ «Супутник» просив переглянути рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року за нововиявленими обставинами, скасувати рішення Апеляційного суду Луганської області та ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.02.2016 року без змін.

Представник заявника та третя особа в судовому засіданні заяву про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами підтримали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та представник останньої ОСОБА_4 вважали, що заява не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість судових рішень в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи заяви про перегляд судового рішення та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Підстави перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами визначені ст.361 ЦПК України, згідно якої рішення, або ухвала суду, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України підставами для перегляду рішення за новоявленими обставинами є, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявленних обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасовувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Праведна проти Росії, заява № 69529/01, п.п. 27,28).

Обґрунтовуючи свої вимоги про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами АТ «Супутник» посилався на те, що рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року обґрунтоване тим, що станом на момент розгляду спору та винесення судом цього рішення ОСОБА_3 продовжувала перебувати у трудових відносинах з АТ «Супутник», відповідач повинен був відповідно до закону вирішити питання щодо розірвання з ОСОБА_3 трудового договору, укладеного на невизначений строк.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27.07.2016 року, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року залишена без змін, відмовлено у перегляді рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року за нововиявленими обставинами - звільнення ОСОБА_3 наказом від 31 серпня 2011 року № 3, з підстав, що ці обставини могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи у разі подання представником відповідача клопотання про допит свідка ОСОБА_7, а тому вказані у заяві обставини не є нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з АГК «Супутник», оскільки остання за період вересень 2011 року - квітень 2012 року, як головний бухгалтер АТ «Супутник», подавала звітність відповідача до Управління ПФУ в м.Сєвєродонецьку за період вересень 2011 року - квітень 2012 року, а останній приймав цю звітність.

Але, слідчим відділом Сєвєродонецького відділу поліції ВП ГУНП в Луганській області при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002415 від 09.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, встановлено, що колишній голова АТ «Супутник» ОСОБА_4, використовуючи печатку АГК «Супутник» (колишнє найменування), яка вважалася втраченою, з метою отримання пенсійного стажу для себе та звільненого з товариства бухгалтера ОСОБА_3, у звітності до УПФУ в м.Сєвєродонецьку вказував завідомо неправдиву інформацію щодо продовжування перебування з товариством у трудових відносинах, через що кримінальне правопорушення кваліфіковане за ч.2 ст.358 КК України за фактом складення і видачі працівником юридичної особи завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення.

Також, досудовим розслідування встановлено, що відповідно до інформації, наданої з УПФУ в м.Сєвєродонецьку відповідно до персоніфікованих даних системи ( індивідуальні відомості про застраховану особу форма ОК-5), ОСОБА_3 звільнено з посади головного бухгалтера АГК «Супутник» 31.08.2011 року за ч.4 ст.40 КЗпП України (за прогули з 03.08.2011 року по 31.08.2011 року без поважних причин).

Зазначена інформація стала підставою для перекваліфікації кримінального провадження з ч.2 ст.358 на ч.1 ст.358 КК України, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 станом на дату подання відомостей до УПФУ в м.Сєвєродонецьку (з вересня 2011 року до квітня 2012 року) вже не були працівниками АГК «Супутник» та, відповідно, не були суб'єктами, передбаченими ч.2 ст.358 КК України, якою визначено спеціального суб'єкта - працівника юридичної особи, а, у подальшому, встановивши, що працівниками УПФУ в м.Сєвєродонецьку, у зв'язку з наявністю суперечностей між діючим та колишнім керівництвом АТ «Супутник», одночасно приймалася звітність від ОСОБА_4 (колишнього керівника товариства) та ОСОБА_7 (діючого керівника товариства) до червня 2012 року, а саме до дати надходження до ПФУ рішення щодо призначення нового голови АТ «Супутник» ОСОБА_5, але звіти ОСОБА_4 за підписом ОСОБА_3 до уваги не бралися та до Єдиної бази - ІКІС-МЗ СПОВ ЄС не вносилися, а тому жоден поданий звіт ОСОБА_4, який подавався у період з серпня 2011 року до квітня 2012 року не мав жодних правових наслідків та не є офіційним документом, слідчим Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0002415 від 09.08.2017 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення., оскільки відсутня обов'язкова ознака складу об'єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України, у вигляді предмета злочину.

Заявник вважає, що факти, викладені в заяві останнього, в розумінні ст.423 ЦПК України та змісту постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №4, є нововиявленими обставинами, що зумовлюють перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року за нововиявленими обставинами, про існування яких заявник дізнався з постанови про закриття кримінального провадження від 21.06.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, остання факт своєї роботи у відповідача підтверджує записами у трудовій книжці і інформацією, наданою Управлінням Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку щодо перерахування відповідачем з нарахованої ОСОБА_3 заробітної плати відповідних внесків до пенсійного фонду України з метою формування страхового стажу позивача для призначення пенсії, при цьому позивач, у тому числі, додає до позовної заяви копію трудової книжки, копію особової карточки та копії індивідуальних відомостей про застраховану особу.

За клопотанням ОСОБА_3, на підтвердження роботи останньої на посаді головного бухгалтера АГК «Супутник» судом першої інстанції долучені до матеріалів справи звіти АГК «Супутник до УПФУ у м.Сєвєродонецьку з серпня 2011 року по травень 2012 року включно, підписані ОСОБА_4, як керівником АК «Супутник» та ОСОБА_3, як головним бухгалтером АК «Супутник», а.а.с. 95-150, т.1.

Колегією суддів встановлено, що слідчим відділом Сєвєродонецького відділу поліції проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002415 від 09.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 09.08.2017 року слідчим відділом Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області за заявою голови правління автогаражного товариства «Супутник» ОСОБА_5 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом самоправства вчиненого колишнім працівником АТ «Супутник» ОСОБА_3, яка після звільнення не повертає майно та документи товариства та за іншими фактами ( ст.356 КК України).

Відповідно до постанови слідчого Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області від 21.06.2018 року проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку звіти одночасно подавали діючий голова товариства ОСОБА_7 та колишній його голова ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_9 використував печатку АГК «Супутник», яка вважалась втраченою. Окрім того, ОСОБА_4 з метою отримання пенсійного стажу для себе та звільненого з товариства бухгалтера ОСОБА_3 у звітності вказував завідомо неправдиву інформацію щодо продовження перебування з товариством у трудових відносинах, у зв'язку з чим правову кваліфікацію кримінального правопорушення змінено на ч.2 ст. ст.358 КК України за фактом складення і видачі працівником юридичної особи незалежно від форми власності, який не є службовою особою, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення.

Досудовим розслідування кримінального провадження встановлено, що відповідно наданої УПФУ в м.Сєвєродонецьку інформації з системи персоніфікованих даних ( форма ОК-5), відповідно до наказу №3 від 31.08.2011 року ОСОБА_3 звільнено з посади головного бухгалтера за ч.4 ст.40 КЗпП України ( за прогули з 03.08.2011 року по 31.08.2011 року без поважних причин).

Кримінальне провадження перекваліфіковано з ч.2 ст.358 на ч.1 ст.358 КК України, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3, станом на дату подання відомостей до УПФУ в м.Сєвєродонецьку вже не були працівниками АГК «Супутник» та відповідно не є суб'єктами, передбаченими ч.2 ст.358 КК України.

Згідно інформації наданої Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області №199/07 від 15.02.2018 року, за даними реєстру застрахованих осіб з поданих АТ «Супутник» актуальними є звіти підписані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та подані за період з жовтня 2010 року до липня 2011 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у зв'язку з наявністю суперечностей між діючим та колишнім керівництвом АТ «Супутник» працівниками УПФУ в м.Сєвєродонецьку до червня 2012 року приймалася звітність від ОСОБА_4 (колишній керівник) та ОСОБА_7 (діючий керівник). До уваги бралися лише звіти ОСОБА_7, які у подальшому вносились до Єдиної бази - ІКІС-МЗ СПОВ ЄСВ, як звіти від особи, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі як керівник установи, а тому жоден поданий звіт ОСОБА_4, який подавався у період з серпня 2011 року до квітня 2012 року не має жодних правових наслідків.

Звітність про суми нарахованої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів пенсійного фонду України з серпня 2011року до квітня 2012року не є офіційним документом, відповідно до примітки до ст.358 КК України, оскільки не спричинила наслідків правового характеру. Документи надані ОСОБА_4 до пенсійного фонду не можуть вважатися офіційними.

Кримінальне провадження закрито за відсутності обов'язкової ознаки складу об'єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України, у вигляді предмета злочину, оскільки документи, надані ОСОБА_4, не можуть вважатися офіційними, а.а.с. 233, 234, т.1.

Між тим, наявність звітів, поданих ОСОБА_3 до УПФУ в м.Сєвєродонецьку за період з серпня 2011 року по квітень 2012 року на підтвердження факту роботи ОСОБА_3 у відповідача були враховані Апеляційним судом Луганської області при ухваленні судових рішень.

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що зазначені заявником обставини щодо подання ОСОБА_3, як головним бухгалтером, звітів до Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьк «Звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України» за період вересень 2011 року - квітень 2012 року, які приймалися УПФУ в м.Сєвєродонецьку, оцінка яким, відповідно до постанови від 21.06.2018 року про закриття кримінального провадження № 0002415 від 09.08.2017 року, надана як завідомо підробленим офіційним документам, а у подальшому, як не офіційним документам, що не мають жодних правових наслідків, що не було встановлено судом під час розгляду справи, не можна вважати процесуальними недоліками розгляду справи Апеляційним судом Луганської області, оскільки ці обставини не могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ч.4 ст.10 ЦПК України (в редакції 2004 року на час розгляду справи) та п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року).

Зазначені обставини існували на час розгляду справи, але не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи за наявності наданої УПФУ в м.Сєвєродонецьку інформації щодо існування звітів ОСОБА_3 та прийняття цих звітів у спірний період працівниками Фонду, які стали відомі тільки з постанови про закриття кримінального провадження від 21.06.2018 року після набрання рішенням Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016року законної сили і ці обставини входять до предмету доказування у справі, оскільки факт перебування у трудових правовідносинах з відповідачем позивач ОСОБА_3, як у позовній заяві так і в ході судового розгляду, підтверджувала саме наявністю інформації УПФУ в м.Сєвєродонецьку щодо наданих ОСОБА_3 звітів із доданням цих звітів до позовної заяви, які були оцінені судом як належні та допустимі докази, та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, а тому можуть бути оцінені як нововиявлені обставини.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що заява АТ «Супутник» про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року за нововиявленим обставинами підлягає задоволенню.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.02.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до автогаражного товариства «Супутник», третя особа ОСОБА_5 про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_3 подана апеляційна скарга, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було знехтувано неодноразове клопотання позивача щодо витребування звітів, які власне подавалися позивачем до УПФУ в м.Сєвєродонецьку. У рішенні вказано, що перереєстрація відповідача відбулася внаслідок зміни назви з АГК «Супутник» на АТ «Супутник», при цьому датою реєстрації вказується 27.01.1998 року, тобто суд сам у своєму рішенні вказав, що АГК «Супутник» це і є АТ «Супутник», змінилася тільки назва юридичної особи, суд же на свої ж дані не звертає уваги і у рішенні вказує, що не має підстав вважати, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3, рішенням Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.02.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Поновлено позивачу ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом до автогаражного товариства «Супутник» про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Зобов'язано автогаражне товариства «Супутник» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_3 на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Стягнуто з автогаражного товариства «Супутник» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 143 571 грн. 42 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з автогаражного товариства «Супутник» судовий збір в сумі - 3015 грн. на рахунок Апеляційного суду Луганської області.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatismutandisрішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов'язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandisрішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Колегія суддів, переглядаючи рішення Апеляційного суду Луганської області від 27.04.2016року за нововиявленими обставинами, у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційному суду під час перегляду рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.02.2016року у межах доводів апеляційної скарги, при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи не могло бути відомо про встановленні досудовим розслідуванням вищезазначені нововиявлені у справі обставини, обізнаність про які вплинула би на юридичну оцінку обставин, здійснену у судовому рішенні, що переглядається, та призвели би до іншого висновку суду, та, враховуючи нововиявлені обставини у справі, вважає, що рішення Апеляційного суду Луганської області підлягає скасуванню.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького суду Луганської області від 01.02.2016 року, то колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як зазначено вище, відповідно до позовної заяви ОСОБА_3, остання факт своєї роботи у відповідача підтверджує записами у трудовій книжці і інформацією, наданою Управлінням Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку щодо перерахування відповідачем з нарахованої ОСОБА_3 заробітної плати відповідних внесків до пенсійного фонду України з метою формування страхового стажу позивача для призначення пенсії, при цьому позивач. у тому числі, додає до позовної заяви копію трудової книжки, копію особової карточки та копії індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Між тим, як вбачається з постанови від 21.06.2018 року про закриття кримінального провадження № 0002415 від 09.08.2017 року, яка набрала законної сили та ОСОБА_3 не оскаржувалась, звітність про суми нарахованої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів пенсійного фонду України з серпня 2011року до квітня 2012року не є офіційним документом, відповідно до примітки до ст.358 КК України, оскільки не спричинили наслідків правового характеру. Документи надані ОСОБА_4 до пенсійного фонду не можуть вважатися офіційними, та пенсійним фондом не враховувались, а тому не є належними та допустимими доказами щодо предмету спору.

Щодо трудової книжки, то колегією суддів у судовому засіданні встановлено, що трудова книжка та особова карточка ОСОБА_3 знаходилась у останньої та не передавалась як до АГК «Супутник» так і до АТ «Супутник», що ОСОБА_3 та представником останньої підтверджено.

Факт відсутності кадрових та бухгалтерських документів у відповідача встановлений рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.11.2012 року, справа № 1227/6381/2012, яке ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 05.12.2012 року залишено без змін, а.а.с. 44-48, т.1.

Колегія суддів, з урахуванням нововиявлених у справі обставин, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності трудових правовідносин з відповідачем у період з 12.09.2012 року та наявності підстав для звільнення ОСОБА_3 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а тому позовні вимоги останньої у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо решти позовних вимог ОСОБА_3, то ці вимоги, як похідні, задоволенню також не підлягають.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що надані позивачем ОСОБА_3 відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених ОСОБА_3 доходів за період з 01.01.1998 року по 31.12.2016 року від 01.03.2017 року № 782, які долучені до матеріалів справи за клопотанням позивача, на зворотній стороні аркуша має зазначення, що інформація потребує уточнення у джерел доходів.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що встановивши, що рішенням Виконкому Сєвєродонецької міської ради № 778 від 12.06.2012 року, у зв'язку зі зміною назви організації, внесено зміни до рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 27.01.1998 року № 118 та зареєстровано нову редакцію статуту автогаражного кооперативу «Супутник» з новою назвою - автогаражне товариство «Супутник»; попередню редакцію Статуту громадської організації автогаражний кооператив «Супутник» скасовано; видано свідоцтво про реєстрацію автогаражного товариства «Супутник» за № 55 від 27.01.1998 року нового зразку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах, не прийняв до уваги записи трудової книжки ОСОБА_3, відповідно до яких наказом автогаражного кооперативу «Супутник» №7 від 01.06.1991 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу на посаду старшого бухгалтера, а наказом автогаражного кооперативу «Супутник» №6 від 03.09.1997 року ОСОБА_3 була переведена на посаду головного бухгалтера, а.с. 7, що відповідачем не спростовано та підтверджено у судовому засіданні суду першої інстанції третьою особою ОСОБА_5 та свідками ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,ОСОБА_16, а тому колегія суддів не погоджується із зазначеними судом першої інстанції підставами для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 що відповідачем з ОСОБА_3 трудовий договір не укладався, на посаду головного бухгалтера в автогаражному товаристві «Супутник» вона не призначалась.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

З урахуванням вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з інших підстав.

Враховуючи, що член колегії суддя Яресько А.В. з 14 по 18.11.2018 року знаходився у відрядженні, з підстав відсутності підпису останнього та можливості внесення постанови у Д-3, про що було повідомлено учасників справи у судовому засіданні 12.11.2018 року, повний текст постанови складено 19.11.2018року.

Керуючись ст.ст. 423, 429, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Заяву автогаражного товаривства «Супутник» про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року задовольнити частково.

Скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2016 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до автогаражного товариства «Спутник» про звільнення з роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити з інших підстав.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий І.О. Дронська

Судді О.Ю. Карташов

А.В. Яресько