Справа № 489/3845/16-ц
Номер провадження 2/489/48/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Сироватка Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

представник позивача - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, яким просила стягнути з останнього грошових коштів.

Вказувала, що у 2014 році вона, відповідач та батько відповідача усно домовилися про здійснення ремонту даху спільного будинку, через його несправність (протікання). Оскільки відповідач та його батько на момент проведення ремонту будинку не мали можливості сплатити вартість матеріалів та робіт, було досягнуто згоди щодо компенсації витрачених позивачем коштів в пропорційному розмірі у строк, що не перевищує три роки. Ремонт даху було проведено, проте кошти позивачу не повернуто.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що

- позивач витратила власні кошти на проведення ремонту даху в розмірі 53 823,01 грн.;

- батько відповідача помер;

- відповідач є власником частини будинку, проте порушує домовленість сторін щодо пропорційної сплати ремонту даху та ухиляється від відшкодування позивачу витрачених нею на ремонт коштів;

- за ст.1216 ЦК України відповідач, як спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті батька, несе обов'язок виконання зобов'язань, які виникли у спадкодавця за життя;

- відповідач, як власник майна на підставі ст. 319,332 ЦК України несе тягар утримання майна та має сплатити позивачу вартість ремонту даху над його частиною будинку, вартість його складає 53 823,01 грн.

В подальшому позивач подав заяву про збільшення ціни позову на підставі того, що за результатами проведеного експертного дослідження встановлено реальну вартість ремонтно-будівельних робіт, яка складає 310 495,00 грн., через що відповідач має компенсувати позивачу кошти в розмірі 145 932,65 грн. , що складає 47% витрат, пропорційно його частки у праві власності на будинок.

Згідно наданого відзиву відповідач позов не визнавав та вказує на те, що

- між сторонами не проведено реального поділу будинку, що унеможливлює встановлення пропорційності необхідних до сплати коштів за проведений ремонт;

- відсутня будь-яка письмова угода між співвласниками, яка б підтверджувала згоду відповідача та його батька на проведення ремонту;

- накладні та рахунки-фактури, додані позивачем до позову не є належними доказами, оскільки їх неможливо ідентифікувати щодо особи, яка здійснювала оплату товару за ними та місце , час їх використання;

- посилання позивача на ст.ст.319,332 ЦК України є безпідставними, оскільки не є предметом позову, так як нагальної необхідності проводити ремонт не було, а згоду відповідач на проведення реконструкції не надавав;

- позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до відповідача як до спадкоємця його смерті батька ОСОБА_5 із даним позовом, оскільки він помер 04.04.2015 року, а позивач звернувся до суду лише в липні 2016 року, більше ніж через рік;

- позивачем насправді проведено не ремонт даху, а його реконструкцію, що є зовсім іншим видом будівельних робіт, внаслідок яких позивач мала намір звести другий поверх над будинком сторін;

- проведена по справі експертиза не є належним доказом, оскільки не відповідає на питання поставлені судом перед експертом, та стосується не ремонту даху, а ремонту всього будинку (фундаменту, стін тощо), та оцінює ремонт 53/100 часток будинку сторін, тобто лише частину будинку позивача;

- вартість робіт не може визначатись відповідно до частки у праві власності на будинок, оскільки заміна даху відбулася лише над однією з кімнат відповідача та невідомо яку частину з 47% у праві власності відповідача на будинок ця кімната складає.

Дослідивши надані докази, вислухавши представників сторін, судом встановлені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, які виникли між сторонами, а саме.

ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 16.03.1993 року на праві спільної часткової власності належить 53/100 часток житлового будинку, з відповідною частиною господарських та побутових споруд, що знаходиться у м. Миколаєві по вул. 10 Поздовжня,7, розташованого на земельній ділянці площею 362 кв.м.

ОСОБА_5 належало Ѕ частка в спільному майні, придбаному за період його перебування в шлюбі з ОСОБА_6, яке складалось з 47/100 частин житлового будинку №7 по вул. 10 Повздовжня в м. Миколаєві. Відповідно ОСОБА_5 належало 47/200 та 94/400 частин житлового будинку, всього 141/400 частин.

04.04.2015 року помер ОСОБА_5.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.04.2016 року визнано право власності на 141/400 частки житлового будинку №7 по вул. 10-а Поздовжня в м. Миколаєві за ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5, який помер 04.04.2015 року.

Позивач стверджує, що за життя її сусіда - ОСОБА_5 між нею та батьком відповідача було досягнуто домовленості щодо ремонту даху над спільним будинком. При цьому, позивач мала оплатити вартість ремонту всього даху відразу, а батько відповідача в подальшому сплатити частину пропорційну до його частки в будинку. На підтвердження того, що з травня по вересень 2014 року позивач здійснила ремонт даху будинку за власні кошти, надано суду копії чеків від 25.04.2014 року на суму 500,00 грн., від 21.07.2014 на суму 3154, 31 грн., від 25.04.2014 на суму від 7845,20 грн. та 9270,00 грн., від 09.06.2014 на суму 5428,90 грн., від 06.09.2014 на суму 2637,50 грн., від 19.05.2014 на суму 87,10 грн., від 18.08.2014 на суму 2940,00 грн., від 10.04.2014 на суму 640,00 грн., від 08.09.2014 на суму 680,00 грн., від 18.07.2014 на суму 870,00 грн., від 15.08.2014 на суму 1920,00 грн+1387,00 грн., від 16.08.2014 на суму 200,00 грн., від 06.07.2014 на суму 1374,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Між сторонами відсутній поділ житлового будинку в натурі, що не надає можливість встановити, конкретну площу даху, відремонтованого над частиною відповідача.

Доводи позивача про те, що між нею та ОСОБА_5 існувала домовленість щодо ремонту спільного даху не підтверджені жодними належними доказами, оскільки документів, які б свідчили про цю угоду між співвласниками немає, а свідками дані обставини в судовому засіданні не підтверджені.

Так, свідок ОСОБА_7 (чоловік позивача) показав, що він з дружиною жили по сусідству з померлим ОСОБА_5 Спільний житловий будинок, в якому вони жили почав руйнуватись та потребував ремонту, через що свідок та його дружина (позивач) мали намір ремонтувати свою частину будинку та запропонували ОСОБА_5 провести ремонт даху, на що останній погодився. Також свідок показав, що їх сусід ОСОБА_5 під час ремонту даху жив у частині його будинку, над якою дах не ремонтувався та помер в квітні 2015 року.

Свідок ОСОБА_8 (сусід сторін) показав, що конфліктів між сусідами за життя ОСОБА_5 не бачив, батько відповідача свідку на протікання даху та необхідність його ремонту не скаржився. Під час проведення ремонту даху ОСОБА_5 жив у своїй частині будинку.

Свідок ОСОБА_9 (сусід сторін) вказував, що батько відповідача не заперечував проти ремонту даху. Більша частина будинку належить позивачу, відповідачу належить менша частина, при цьому дах зняли з усієї частини, яка належить позивачу та лише з частки будинку, який належить відповідачу.

Суд критично ставиться до цих пояснень, оскільки свідок ОСОБА_7 вказує, що він особисто домовлявся про ремонт даху з померлим сусідом, проте він не є позивачем у справі або власником будинку. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказували, що особисто з померлим ОСОБА_5 з приводу ремонту даху та можливих конфліктів між сусідами (ОСОБА_1 та ОСОБА_6) вони не спілкувались. При цьому, дах був відремонтований не над будинком в цілому, а над частиною будинку, що належить ОСОБА_1 та певною частиною, що належала ОСОБА_5

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено існування домовленості між нею , відповідачем або батьком відповідача щодо ремонту даху.

Не надано суду доказів існування термінової необхідності ремонту даху над кімнатою відповідача, з огляду на те, що на відміну від позивача, батько відповідача постійно жив у будинку.

Долучені позивачем квитанції не можуть бути прийняті судом до уваги, як належний доказ витрат, оскільки з їх змісту не вбачається ким саме придбавались будівельні матеріали, де та для чого вони використовуються .

Посилання відповідача на те, що ст. 332 ЦК України не є предметом спору також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач визначив саму норму «тягар утримання майна» та навів її зміст, а помилка в номері статті не свідчить про невірне визначення предмету спору.

Також, відповідачем зазначено, що позивач пропустила шестимісячний строк для звернення із даним позовом, оскільки про смерть ОСОБА_5 (04.04.2015 року) їй стало відомо майже відразу ж, проте із позовом до відповідача вона звернулась лише в серпні 2016 року.

Суд вважає, що такі доводи заслуговують на увагу та мають бути враховані, оскільки це підтверджується обставинами справи, а саме: чоловік позивача свідок ОСОБА_7 зазначав, що йому було відомо про смерть сусіда, який помер в квітні 2015 року, до того ж вони проживали по сусідству та відповідно позивач знала про смерть сусіда та його спадкоємців, зокрема відповідача ОСОБА_2, проте із вимогами до нього не зверталась тривалий час. Доказів зворотнього позивач не надала, а відтак є підстави вважати, що вона попустила строк для звернення до ОСОБА_2, як спадкоємця ОСОБА_5 із даним позовом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

До того ж, існування обовязку померлого ОСОБА_5 перед позивачем за усною домовленістю між ними не доведено та не входить до складу спадщини, отже не може створювати для відповідача будь-яких правових наслідків, в тому числі і у вигляді відшкодування частини вартості витрат, понесених позивачем на ремонт даху спільного будинку сторін.

Також відповідач наголошував на тому, що позивачем було проведено не ремонт даху, а його реконструкцію, що є різними роботами та надав відповідні докази.

Згідно ОСОБА_10, поданої позивачем 10.02.2016 року, вбачається, що за адресою: м. Миколаїв, вул. 10 Повздовжня,7, здійснювалась саме реконструкція частини житлового будинку на замовлення ОСОБА_1, а не ремонт даху.

Слід зазначити, що в поданій позивачем ОСОБА_10 про готовність обєкта до експлуатації самим позивачем зазначено, що початком будівництва є 26.11.2015 року, хоча позивач стверджує, що роботи відбувались з травня по вересень 2014 року, а батько відповідача помер 04.04.2015 року . Крім того, зазначена вартість будівництва - 15 935,00 грн.

Згідно ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру) зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Додатком Б до ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» визначено, що реконструкція перебудова існуючих обєктів виробничого та цивільного призначення, повязана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшенням умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри).

Держбуд України листом № 7/7-401 вказав, що капітальний ремонт будівлі це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у звязку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів обєкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). Поточний ремонт це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі).

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року №572 власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження, але з урахуванням інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, судом встановлено, що фактично позивач здійснювала реконструкцію, а саме перебудовувала своєї частини житлового будинку та зводила другий поверх не лише над своєю частиною, а над частиною будинку відповідача без його згоди.

Доказів того, що дах над частиною будинку, який належить відповідачу, потребував ремонту, суду не надано .

24.01.2017 року, згідно Ухвали судом, за клопотанням позивача по справі було призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: визначення переліку та вартості ремонтних робіт та використаних матеріалів у будинку №7 по вул. 10-а Повздовжня в м. Миколаєві у період з травня по вересень 2014 року.

Згідно Висновку експерта №125-021 від 15.05.2017 року вбачається, що експертом була проведена будівельно-оціночно-технічна експертиза, обєктом дослідження якої була частина житлового будинку літ «А-2» - 1951 року побудови, яка складає 53/100 частини та належить ОСОБА_1

Так, експертом встановлено, що на час дослідження виконувалась реконструкція частини житлового будинку шляхом надбудови 2-го поверху та капітальний ремонт з частковою заміною окремих конструктивних елементів житлового будинку. Вартість будівельних матеріалів та ремонтно-будівельних робіт, які були використані під час виконання ремонтних робіт у період з травня по вересень 2014 року в житловому будинку №7 по вул. 10-а Повздовжня в м. Миколаєві, в чинних на момент дослідження цінах, складала 310 45,00 грн., в тому числі: будівельних матеріалів 192 703,00 грн., будівельних робіт 117 792,00 грн.

При цьому, в переліку робіт, які оцінювались експертом є такі, як Ремонт першого поверху: розробка ґрунту при підведенні, заміні або посиленні фундаментів внутрішніх стін в котловані глибиною 2 м, посилення фундаментів монолітними залізобетонними обоймами, улаштування перегородок газоблоків на першому поверсі, мурування зовнішніх простих стін із каменів керамічних або силікатних кладових при висоті поверху 4 м; шпаклювання стін тощо; Ремонт другого поверху: заповнення віконних пройомів готовими блоками із мело пласту, укладання по перекриттю лаг з брусків площею покриття підлоги понад 10 кв.м.; також проводилось встановлення дверей, вікон.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи відповідача щодо неможливості врахування Висновку експерта, як належного доказу, є обґрунтованими, оскільки проведено інший вид експертизи, ніж той, який визначений в Ухвалі суду, досліджувалась лише частина будинку, що належить позивачу, до вартості будівельно-ремонтних робіт включені роботи, які не мають жодного відношення до ремонту даху, а є по суті роботами з ремонту усієї частини будинку, належної позивачу, що не може створювати для відповідача будь-яких правових наслідків. Тим більш, визначення витрат не може бути обраховано, виходячи з частки у праві спільної часткової власності на весь будинок, з огляду на те, що реконструкція відбувалась лише над однією кімнатою, яка належить відповідачу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через його необґрунтованість та безпідставність.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.05.2018 р.

Суддя Н.С. Тихонова