Номер провадження: 22-ц/785/4689/18
Номер справи місцевого суду: 2-177/09
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в особі судді-доповідача Таварткіладзе О.М. розглянувши питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 березня 2009 року по цивільній справі за позовом ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

17.03.2009 року Приморським районним судом м.Одеси ухвалено рішення суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 06.04.2018 року представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.04.2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 березня 2009 року було залишено без руху у зв»язку з пропуском процесуального строку та несплатою судового збору, апелянту надавався строк у десять днів з дня отримання ухвали на звернення до суду апеляційної інстанції із оригіналом квитанції про сплату судового збору в сумі 2 595 гривень та доказами непереборної сили, які стали підставою пропуску ОСОБА_3 процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 березня 2009 року.

04.05.2018 року на виконання ухвали апеляційного суду Одеської області від 19.04.2018 року, представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції із оригіналом квитанції про сплату судового збору в сумі 2 595 гривень та заявою про поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду.

Як зазначає апелянт, підставою пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 березня 2009 року стало те, що його копію він отримав лише 28.03.2018 року в приміщенні суду першої інстанції, після того як дізнався про відкриття щодо нього виконавчого провадження. До цього часу він не отримував копії оскаржуваного рішення та не знав про його існування.

Крім того, апелянт зазначає, що згідно п.13 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності новим ЦПК України.

Згідно ст.294 ЦПК України, в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_3 отримав копію оскаржуваного рішення 28.03.2018 року, то строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дня його отримання.

Крім того, посилаючись на норму Закону ч.4 ст.3 ЦПК України, апелянт зазначає, що поточна редакція ЦПК України значно звужує його права на апеляційне оскарження рішення суду, тому в силу ЦПК України, в редакції, що діяла до 15.12.2017 року він має право на поновлення строку, не зважаючи на обмеження, встановлені ч.2 ст.358 ЦПК України.

Проте, наведені апелянтом обгрунтування та підстави пропуску строку не приймаються до уваги з нижченаведених підстав.

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов"язки мають право оскаржити рішення суду за правилами лише чинної редакції ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

- подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

- пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що Приморським районним судом м.Одеси розглядалася цивільна справа за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитни договором.

ОСОБА_3 був залучений до участі у справі у якості співвідповідача.

17.03.2009 року Приморським районним судом м.Одеси ухвалено рішення суду.

З тексту рішення суду вбачається, що ОСОБА_3 про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання ним судової повістки, проте до судового засідання не з»явився.

Відповідно довідки від 24.01.2018 року, цивільна справа за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитни договором була знищена за перебігом терміну зберігання.

Таким чином, враховуючи рішення суду від 17.03.2009 року, ОСОБА_3 знав, що Приморським районним судом м.Одеси було відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі та знав про розгляд справи, призначеної на 17.03.2009 року, про що він сам зазначає в своїй заяві від 04.05.2018 року та про що не заперечує.

Крім того, відповідно до ст.2,4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Знаючи про відкриття Приморським районним судом м.Одеси провадження у цивільній справі за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитни договором, де він був залучений у якості відповідача та будучи повідомленим про розгляд справи на 17.03.2009 року, апелянт не був позбавлений можливості дізнатися в суді першої інстанції про подальший рух справи та/або своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями суду першої інстанції з ЄДРСР.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

В силу положень ЦПК України, за заявою сторони, суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

При цьому, ЦПК України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, виходячи зі змісту ч.2 ст.358 ЦПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Сам лише факт, що оскаржуване рішення суду апелянт зміг отримати лише 28.03.2018 року, тобто через 9 років, у справі, по якій він був залучений у якості відповідача, про яку знав та по якій отримував судові повістки, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою внаслідок антитерористичних дій в Донецькій області, внаслідок чого не мав можливості оскаржити рішення суду у визначений законом строк. Проте, як вбачається з довідки № НОМЕР_1, а.с.51, ОСОБА_3 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи з 25 серпня 2016 року, а рішення, яке ним оскаржується ухвалено 17.03.2009 року, тобто ще до початку оголошення у квітні 2014 року антитерористичної операції на Сході України.

Крім того, ОСОБА_3 міг скористатися своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду і через представника, проте таким правом не скористався.

Інших обставин непереборної сили, через які ОСОБА_3 не міг своєчасно оскаржити рішення суду, апелянтом не наведено та документально не підтверджено.

З урахуванням наведеного, відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 березня 2009 року слід відмовити, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 ЗУ „Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, необхідно повернути сплачений ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2595 грн.

Керуючись ч.2 ст.358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 березня 2009 року по цивільній справі за позовом ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Повернути ОСОБА_3, НОМЕР_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, з Державного бюджету України, сплачений ним 03.05.2018 року судовий збір у розмірі 2595 грн. згідно квитанції № 22.

Роз'яснити заявнику, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Повернути ОСОБА_3 оригінал квитанції від 03.05.2018 року за № 22, копію якого залишити в матеріалах справи.

Ухвала суду в частині повернення судового збору оскарженню не підлягає.

Ухвала суду в частині відмови у відкритті провадження у справі підлягає оскарженню протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя апеляційного суду

Одеської області О.М. Таварткіладзе