ОСОБА_1 документу 10.05.2018 Справа № 554/2372/17
Справа № 554/2372/17
Провадження № 2/554/261/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

при секретарі Поливяна О.М..

за участю позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

встановив:

22.03.2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди в сумі 714 298 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивачі зазначають, що 29.05.2013 року між ОСОБА_6 та Позивачами було укладено договір купівлі-продажу, згідно п. 1 якого ОСОБА_6 передає у власність, а ОСОБА_2, ОСОБА_3 приймають у власність в рівних частинах (по Ѕ (одній другій) частині) кожний квартиру № АДРЕСА_1, загальна площа якої 44,1 кв. м., житлова площа 28,9 кв. м., який було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 605 ОСОБА_7, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу.

Згідно розписки, підписаної власноруч ОСОБА_6, вона отримала від Позивачів 271 762 грн. в якості плати за відчужувану за договором квартиру, що становить еквівалент 34 000 доларів США по курсу НБУ на момент укладання договору. Своїм підписом у договорі, відповідно до п. 4 договору, відповідачка підтвердила та засвідчила, що судового спору щодо квартири, а також прав на квартиру у інших осіб, як в межах, так і поза Україною не має.

Після придбання квартири № АДРЕСА_2, оскільки балкон на момент придбання не був оздоблений, утеплений та засклений, Позивачами після набуття права власності 16.06.2014 року було укладено договір з ФОП ОСОБА_8 на поставку металопластикових конструкцій (балконна рама та бічні панелі) на загальну суму 12 500 грн.

Враховуючи необхідність утеплення та монтажу придбаних металопластикових конструкцій 06.08.2016 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір на виконання робіт по ремонту балкону «під ключ» (виготовлення металевого каркасу, зварювання виносу, зовнішня обшивка та внутрішня обшивка пластиком, утеплення та внутрішнє оздоблення балкону). Всього вартість виконаних за Договором робіт ФОП ОСОБА_1 становила згідно кошторису 29898 грн. без ПДВ.

Здійснені Позивачами ремонтні роботи по оздобленню балкону, придбані будівельні матеріали та аксесуари не можуть бути відокремлені від квартири без пошкодження таких матеріалів.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Альбатрос» 10 березня 2017 року, ринкова вартість квартири № АДРЕСА_3 станом на 10 березня 2017 року дорівнює 371 900 грн.

Квартира є єдиним місцем проживання дитини позивачів ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.02.2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4 на АДРЕСА_4.

Визнано право власності на Ѕ частини квартири № АДРЕСА_5 за ОСОБА_10 в порядку спадкування за законом.

Витребувано Ѕ частини квартири № АДРЕСА_5 у потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність ОСОБА_10

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 вересня 2016 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 лютого 2016 року було залишено без змін.

Свідчення ОСОБА_6, що судового спору щодо неї, а також прав третіх осіб, в тому числі і за шлюбним договором, іншими речовими правами, як у межах, так і межами України не має, та що від Покупців не приховано обставин, що мають істотне значення, вказані у п. 4 укладеного 29.05.2013 року договору № 605 купівлі-продажу, надані нею не правдиві, оскільки ОСОБА_4 принаймні з 18.09.2012 року чітко знала, що ОСОБА_10 рішенням суду визнано спадкоємицею за правом представлення у відношенні спадкового майна померлого ОСОБА_11 квартири № АДРЕСА_6.

Відповідач при купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_5 умисно змовчала про те, що ОСОБА_10 було фактично визнано ще 08.08.12 р. другою спадкоємицею, відтак Позивачі мають право вимагати від ОСОБА_6 повернення компенсації завданих збитків та моральної шкоди.

Ринкова вартість квартири на момент подачі позову є упущеною вигодою, яку б могли отримати позивачі у разі продажу такого майна при умові відсутності підстав для вилучення та витребування квартири.

Отже, повним розміром збитків, завданих ОСОБА_6 є витрачені Позивачами грошові кошти на поліпшення придбаного ними майна та ринкова вартість квартири на момент подання позову як вартість упущеної вигоди, які повинні бути відшкодовані продавцем ОСОБА_6

Крім того, вважають, що їм завдано моральної шкоди, та як неправдиві свідчення і витребування квартири за рішенням суду призвели до розірвання шлюбу між позивачами та порушення права дитини позивачів на користування квартирою.

У судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали, прохали суд позов задовольнити.

Відповідачка та її представник позов не визнали, зазначали, що підстав для стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди не вбачають, оскільки відповідачка на момент продажу була єдиною власницею, а отже мала право продажу квартири № АДРЕСА_5.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідка та перевіривши фактичні обставини справи наданими сторонами письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 29.05.2013 року між ОСОБА_6 та Позивачами було укладено договір купівлі-продажу, згідно п. 1 якого ОСОБА_6 передає у власність, а ОСОБА_2, ОСОБА_3 приймають у власність в рівних частинах (по Ѕ (одній другій) частині) кожний квартиру № АДРЕСА_1, загальна площа якої 44,1 кв. м., житлова площа 28,9 кв. м., який було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 605 ОСОБА_7, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу.

Згідно розписки ОСОБА_6 вона отримала від ОСОБА_2 271762 грн. в якості плати за відчужувану за договором квартиру, що становить еквівалент 34 000 доларів США по курсу НБУ на момент укладання договору.

Відповідно до п. 4 укладеного 29.05.2013 року договору № 605 купівлі-продажу вищезазначеної квартири Відповідач - Продавець, зокрема, свідчить, що судового спору щодо неї, а також прав третіх осіб, в тому числі і за шлюбним договором, іншими речовими правами, як у межах, так і межами України не має, та що від Покупців не приховано обставин, що мають істотне значення.

Після придбання квартири, оскільки балкон квартири № АДРЕСА_2, на момент придбання не був оздоблений, утеплений та засклений, Позивачами після набуття права власності 16.06.2014 року було укладено договір з ФОП ОСОБА_8 на поставку металопластикових конструкцій (балконна рама та бічні панелі) на загальну суму 12 500 грн.

Враховуючи необхідність утеплення та монтажу придбаних металопластикових конструкцій 06.08.2016 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір на виконання робіт по ремонту балкону «під ключ» (виготовлення металевого каркасу, зварювання виносу, зовнішня обшивка та внутрішня обшивка пластиком, утеплення та внутрішнє оздоблення балкону). Всього вартість виконаних за Договором робіт ФОП ОСОБА_1 становила згідно кошторису 29898 грн. без ПДВ.

Здійснені Позивачами ремонтні роботи по оздобленню балкону, придбані будівельні матеріали та аксесуари не можуть бути відокремлені від квартири без пошкодження таких матеріалів.

Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами: договором на поставку металопластикових конструкцій від 16.06.2014 року, квитанціями до прибуткового касового ордера від 02.06.2014 року на суму 7100,00 грн., від 16.06.2014 року на суму 5400,00 грн, договором підряду № 080816 на виконання робіт по ремонту балкону під ключ від 08.08.2016 року з додатками № 1 (кошторис на роботи) та № 2 (протокол погодження договірної ціни), квитанцією до прибуткового касового ордера на суму 29 898,00 грн.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Альбатрос» 10 березня 2017 року, ринкова вартість квартири № АДРЕСА_3 станом на 10 березня 2017 року дорівнює 371 900 грн.

Квартира є єдиним місцем проживання дитини позивачів ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 171742 та довідкою про склад родини.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.02.2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_6 на АДРЕСА_4.

Визнано право власності на Ѕ частини квартири № АДРЕСА_5 за ОСОБА_10 в порядку спадкування за законом.

Витребувано Ѕ частини квартири № АДРЕСА_5 у потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність ОСОБА_10

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 вересня 2016 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 лютого 2016 року було залишено без змін.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.02.2016 року по справі 554/12549/13-ц, ОСОБА_10 є онукою ОСОБА_11, який помер 09.04.2008 року. Після смерті ОСОБА_11 залишилося спадкове майно квартира № АДРЕСА_5.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08.08.2012 року ОСОБА_10 наданий додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном у шість місяців.

11 жовтня 2012 року ОСОБА_10 звернулася із заявою про прийняття спадщини до Першої Полтавської державної нотаріальної контори і вказана заява зареєстрована в порядку, передбаченому діючим законодавством.

ОСОБА_10 прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини квартири № АДРЕСА_5. до укладення договору купівлі-продажу останньої між ОСОБА_6 та ОСОБА_2В і ОСОБА_3, враховуючи, що відчуження цієї квартири ОСОБА_6 відбулось поза волею ОСОБА_10

Отже, вищевказані рішення мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, заявлена позивачами, пояснила суду, що приблизно в листопаді 2012 року в агентство нерухомості «Альянс Ріелті» (ФОП ОСОБА_13С.) звернулася ОСОБА_6 з проханням надати послуги по продажу квартири № АДРЕСА_1. При цьому свідок зазначила, що це не був терміновий продаж, ОСОБА_6 вела себе як клієнт агентства спокійно та не поспішала. Про судові спори у відношенні вищевказаної квартири ОСОБА_6 ні свідка, ні керівника агентства ОСОБА_13 не повідомляла, в інакшому випадку квартиру б не було взято агентством на продаж. Свідок також пояснила, що при укладанні договору про наміри укласти Договір купівлі-продажу у відношенні вищезазначеної квартири, ОСОБА_6 було письмово під особистий підпис гарантовано, що квартира під арештом і судом не перебуває, арештів, іпотек, застав щодо нього не зареєстровано. Окрім цього, заборон та арештів за даним обєктом не було зареєстровано на момент купівлі-продажу. Свідок також пояснила і підтвердила, що ОСОБА_6 була отримана від ОСОБА_2 сума 34 000 доларів США в якості плати за відчужувану за договором квартиру.

За клопотанням позивачів судом було витребувано з архіву Октябрського районного суду міста Полтави та приєднано до матеріалів справи цивільну справу №544/16332/13-ц за заявою ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08.08.2012 року про надання додаткового строку ОСОБА_10 на прийняття спадщини. В ході судового засідання був досліджений лист (а.с. 214) датований 27.05.2008 року та підписаний ОСОБА_6 до начальника Качанівської виправної колонії № 54 з проханням повідомити ОСОБА_10 як можливій спадкоємиці про смерть ОСОБА_11

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 з 09.04.2008 року, тобто з моменту смерті батька ОСОБА_11 усвідомлювала, що ОСОБА_10 є можливою другою спадкоємицею квартири № АДРЕСА_7 в м., а вже з 18.09.2012 року чітко усвідомлювала, що ОСОБА_10 рішенням суду визнано спадкоємицею за правом представлення у відношенні спадкового майна померлого ОСОБА_11 квартири № АДРЕСА_6.

На переконання суду, Відповідач при купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_5 умисно змовчала про те, що ОСОБА_10 було фактично визнано ще 08.08.12 р. другою спадкоємицею, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами та показаннями свідка ОСОБА_12

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Аналіз зазначеної статті дає підстави для висновку, що обов'язок відшкодувати збитки покупцеві виникне у продавця за наступних умов. По-перше, права третіх осіб на товар повинні виникнути до моменту продажу товару. Друга умова - покупець «не знав та не міг знати» про наявність прав третіх осіб.

Суд вважає, що вказані вище обставини спірних взаємовідносин ОСОБА_10 та ОСОБА_6 щодо спадкового майна, а саме квартири № АДРЕСА_5, які в подальшому стали підставою для витребування та вилучення квартири у позивачів виникли задовго до продажу товару (квартири), при цьому покупці ОСОБА_2 та ОСОБА_3, придбаваючи квартиру не знали та не могли знати про наявність цих підстав.

За роз'ясненнями, наведеними у п. 31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - у разі якщо позов власника про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до ст. 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносин, що передбачають відповідальність продавця у разі відсудження товару у покупця, тобто до даних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, підлягають застосуванню положення статті 661 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України до збитків відносяться витрати, яких зазнала особа (реальні збитки) та доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною третьою статті 22 ЦК України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків в сумі 414 298 грн. законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а з відповідачки на користь позивачів слід стягнути суму завданих збитків, яка складається з ринкової вартості квартири 371900 грн. на момент подачі позову як суми упущеної вигоди, оскільки через витребування Ѕ частки квартири № АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_10 позивачі втратили право відчуження як всієї, так і Ѕ частки вищевказаної квартири без згоди ОСОБА_10, а також витрачених ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 42 398 грн. на поліпшення придбаного ним майна (ремонт балкону та придбання металопластикових конструкцій).

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд приходить до висновку про часткове їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з урахуванням змін та доповнень, внесених Постановою пленуму Верховного Суду України від 25.05.2005 р. №5) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом досліджено рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2016 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яке набрало законної сили 09.01.2017. Зі змісту цього рішення вбачається, що шлюб розірвано в тому числі через майнові проблеми та суперечки в звязку із придбанням квартири. Окрім цього, на переконання суду, витребування Ѕ частини квартири на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 істотно вплинуло на звичний спосіб життя позивачів, який існував до моменту винесення рішення про витребування майна.

Суд вважає, що замовчування ОСОБА_6 факту наявності судових спорів щодо спадкового майна з ОСОБА_10, що призвело до витребування Ѕ частини квартири на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завдало позивачам моральних страждань. Судові процеси, а згодом і витребування Ѕ частини квартири на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, призвели до порушення їхніх нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, позбавленні можливості реалізації своїх звичок та бажань, необхідності пошуку житла для малолітнього сина ОСОБА_14. Витребування Ѕ частини квартири на користь ОСОБА_10 спричинило позивачам глибокі моральні страждання, принизили їх репутацію.

Разом з тим, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості, врахує тривалість, характер, глибину та обсяг його страждань, характер немайнових втрат, можливість відновлення попереднього стану та виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Тому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд вбачає справедливим та розумним стягнути з відповідачки на користь позивачів грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів 7 142 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 8, 51, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 661 1167 Цивільного кодексу України , ст. ст. 12,13,81,141,263-265,268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 414 298 грн. та моральної шкоди в сумі 200 000 грн., всього 614 298 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 4142 грн. та 3000 грн., всього 7 142 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакціє Кодексу.

Суддя Н.В.Тімошенко