Номер провадження: 22-ц/785/2838/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, правонаступником якого є ОСОБА_3, до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

26 серпня 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Порто-Франко» (далі - ПАТ АБ «Порто-Франко») звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_5 14 березня 2014 року був укладений кредитний договір № 166/1-14, за умовами якого АБ «Порто-Франко» надало ОСОБА_5 кредит, під зобовязання щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 28% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 11.03.2016 року (далі Кредитний договір).

В подальшому, а саме ПАТ АБ «Порто-Франко» уклав договір уступки права вимоги з Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС ФІНАНС» (далі - ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНС») за кредитним договором та договором забезпечення виконання зобовязань, у тому числі і за Кредитним договором № 166/1-14 від 14 березня 2014 року.

26.01.2016 року ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНС» та ОСОБА_6, згідно зі ст.ст. 512-519 ЦК України уклали Договір про відступлення права вимоги, шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобовязань, у тому числі і за Кредитним договором № 166/1-14 від 14 березня 2014 року, згідно якого первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги виконання боржником ОСОБА_5 зобовязань за Кредитним договором № 166/1-14 від 14 березня 2014 року з усіма додатками та доповненнями, а також за іпотечним договором та договором застави.

Посилаючись на те, що відповідач порушив умови зобовязань, що випливають із Кредитного договору, у нього виникла заборгованість у розмірі 867 654,69 грн., позивач просив його вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені.

В апеляційній скарзі від 14.12.2016 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_7 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення, та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2014 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 166/1-14, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит розмірі 720 000 грн., а ОСОБА_5 зобовязався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 28% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 11.03.2016 року (далі Кредитний договір).

В подальшому, 17 листопада 2015 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «ФК «ФАКТОР ПЛЮС» був укладений договір про відступлення права вимоги, у тому числі, за вищевказаним Кредитним договором та іпотечним договором (т.1, а.с.102-105).

Крім того, у відповідності до ст.ст. 512-519 ЦК України 25 листопада 2015 року між ТОВ «ФК «ФАКТОР ПЛЮС» та ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНС» також був укладений Договір про відступлення права вимоги, шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобовязань, у тому числі і за вищевказаним Кредитним договором (т.1, а.с.106-109).

26 січня 2016 року між ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНС» та ОСОБА_6 було укладено договори про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ОСОБА_6 перейшло право вимоги, у тому числі, і за вищевказаним Кредитним договором, а також за іпотечним договором та договором застави від 14 березня 2014 року (т.1, а.с.46-49).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із вимог, передбачених 626, 627, 628, 638 ЦК України, відповідно до яких договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

При цьому, суд виходив із того, що за змістом ст. 6 та у відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до п. 4.2.2. Кредитного договору Позичальник зобовязується використати кредит виключно з метою, що не суперечить законодавству України та забезпечити своєчасне повернення Банку всієї суми кредиту, сплату процентів за користування кредитом, неустойки в розмірах, строках та на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього.

Згідно пункту 8.2 Кредитного договору за порушення строків сплати кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, передбачених Договором, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач порушив умови Кредитного договору, в частині щомісячної сплати відсотків за користування кредитом, а також повернення кредиту щомісячними платежами, в результаті чого станом на 12.08.2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 867 654,69 грн., яка складається із наступного: 719 998,23 грн. - заборгованість за кредитом, 106 046,86 грн. - заборгованість за відсотками, 41 609,60 грн. - пеня за прострочену заборгованість за період з 11.11.2014 року по 12.08.2015 року.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_6 і стягнення з ОСОБА_5 заборгованість за Кредитним договором. При цьому, суд виходив із того, що у відповідності до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року у звязку із відступленням прав вимоги за Кредитним договором, було замінено позивача ПАТ АБ «Порто-Франко» на ОСОБА_6

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Окрім цього, даною статтею передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Таким чином, у відповідності до положень чинного цивільного законодавства, обовязкове повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні не передбачено, а тому, неповідомлення боржника про таку зміну, не звільняє його від обовязку належного виконання умов договору.

З цих підстав, необгрунтованими є доводи заявника апеляційної скарги про те, що він не повинен виконувати кредитні зобовязання на користь нового кредитора, в даному випадку ОСОБА_3

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду справи, за заявою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 від 07.03.20217 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 07.03.2017 року було зупинено апеляційне провадження у справі до вирішення цивільної справи № 522/9066/16ц, яка перебувала в провадженні Приморського районного суду м. Одеси, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНС», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору відступлення права вимоги за договором застави недійсним (т.1, а.с. 189, 196-198).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15.11.2017 року, у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_5 було відмовлено (т.1, а.с.220-2245).

Таким чином, вищевказаними судовими рішеннями встановлено дійсність договору відступлення права вимоги за договором застави, згідно якого до ОСОБА_6 перейшло право вимоги за вищевказаним Кредитним договором до ОСОБА_5

У звязку з цим, хвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11.01.2018 року апеляційне провадження у даній справі було відновлено та призначено справу до апеляційного розгляду (т.1, а.с.227-228).

13.02.2018 року від ОСОБА_3 надійшла заява про процесуальне правонаступництво і заміну позивача у справі з ОСОБА_6 на нього ОСОБА_3 (т.2, а.с.4).

26.03.2018 року від представника скаржника адвоката ОСОБА_9 знову надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній цивільній справі до вирішення тієї ж цивільної справи № 522/9066/16ц, яка перебуває в провадженні Другої палати касаційного цивільного суду Верховного Суду за касаційною скаргою ОСОБА_10 на вищевказані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2017 року, та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15.11.2017 року (т.2, а.с.29-30).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року було замінено позивача у даній цивільній справі із ОСОБА_6 на ОСОБА_3 і призначено розгляд справи на 08.05.2018 року (т.2, а.с.50-52).

Крім того, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 08.05.2018 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 про зупинення провадження у справі було відмовлено з тих підстав, що на думку колегії суддів для ухвалення законного і справедливого рішення по даній справі, в ній достатньо зібраних доказів, які дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Та обставина, що на даний час цивільна справа № 522/9066/16ц перебуває в провадженні Другої палати касаційного цивільного суду Верховного Суду за касаційною скаргою ОСОБА_10 на вищевказані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.03.2017 року, та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15.11.2017 року (а.с.29-30), не є підставою для зупинення провадження у даній справі.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що судові рішення, які є предметом касаційного оскарження, набрали законної сили, а тому у відповідності до ст. 129, 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обовязковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. При цьому суд касаційної інстанції не зупинив виконання вищевказаних судових рішень, як то передбачено ч.8 ст. 394 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам, є законним і обгрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_9 від 16 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 17.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_11

ОСОБА_2