Справа № 460/4543/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/223/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю:апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

в вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зобов'язання їх не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: вулиця Незалежності, 138, село Старий Яр Яворівського району Львівської області та вселити його у даний житловий будинок.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що він є зареєстрованим у житловому будинку по названій адресі. Крім нього, у згаданому будинку, як йому відомо, є зареєстрована також відповідач - ОСОБА_3, яка є його рідною сестрою. У травні 2016 року він, як особа, яка має право користуватися житловим будинком за згаданою адресою, намагався зайти в будинок для проживання, але його зустріли сестра - ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_7 та їхній син ОСОБА_8, які, за вказівкою його сестри, перешкоджали йому зайти в згаданий будинок, а в кінці суперечки, застосували до нього фізичну силу, побили його, а тому він вважає, що відповідачів в судовому порядку слід зобовязати не чинити йому перешкод в користуванні житловим будинком та вселити його у даний будинок.

В січні 2017 року відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2, до початку розгляду справи по суті, звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просили ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вулиця Незалежності, будинок 138, село Старий Яр Яворівського району Львівської області покликаючись на те, що вони являються співвласниками житлового будинку за названою адресою. Крім них, як власників цього житлового будинку, є також зареєстрованим позивач за первісним позовом ОСОБА_5, який перебував тривалий час у місцях позбавлення волі. З червня 2016 року ОСОБА_5 фактично не проживає в згаданому житловому будинку, а його прописка в їхньому будинку, не дозволяє їм вільно розпоряджатися будинком на власний розсуд, тому вони, як власники спірного житлового будинку, не бажають, щоб ОСОБА_5 був зареєстрованим у їхньому житловому будинку по згаданій адресі.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2017 року первісний позов ОСОБА_5, задоволено.

Зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком за адресою: вулиця Незалежності, 138, село Старий Яр Яворівського району Львівської області та вселити ОСОБА_5 у житловий будинок №138 по вулиці Незалежності села Старий Яр Яворівського району Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, солідарно, в користь ОСОБА_5 551 гривню 20 копійок судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено.

Дане рішення оскаржили позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема зазначають, що вони є позивачами за зустрічним позовом, являються співвласниками житлового будинку за адресою: вул. Незалежності, буд. 138 с. Старий Яр Яворівського району Львівської області. У них як співвласників житлового будинку наявне право розпоряджатися зазначеним житловим будинком чи його частиною. Крім того, зазначає що суд першої інстанції у своєму рішенні зовсім не відобразив пояснення позивачів за первісним позовом, а саме те, що звільнившись у кінці лютого - початок березня 2016 року з місць позбавлення волі після 16-ти річного засудження, ОСОБА_5 фактично проживав 3(три) місяці у вищезгаданому житловому будинку, однак неодноразово вчиняв аморальні вчинки, лаявся, погрожував ножем, користувався їхніми побутовими речами(посудом) завдаючи їм пошкоджень, виражався тюремною лексикою, свідками чого неодноразово були малолітні діти, які проживають у їхньому будинку. Також покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності, оскільки вчинив насильство щодо своїх родичів, а саме, ображав нецензурними словами та погрожував підпалом житлового будинку. Враховуючи наведене просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, а зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Незалежності, буд. 138, у с. Старий Яр Яворівського району Львівської області задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В силу положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Перевіряючи законність оскарженого рішення колегія суддів враховує норми ЦПК України, які були чинними на момент постановлення такої, тобто 22 вересня 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі з початку 2016 року чинять перешкоди ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком за адресою: вулиця Незалежності, 138, в селі Старий Яр Яворівського району Львівської області, де він зареєстрований з 2000 року, а тому слід зобов'язати відповідачів та третю особу ОСОБА_2 не чинити позивачу ОСОБА_5 перешкод у користуванні житловим будинком по названій адресі та вселити його у спірний будинок. Щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив з того, що позивачі за зустрічним позовом не надали суду доказів, що ОСОБА_5 у спірному будинку не проживає близько двох років без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України (в реакції 2004 року) кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 71 ч.3 п.7 Житлового Кодексу України передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім"ї понад шість місяців у випадках: засудженого до позбавлення волі на певний строк протягом усього часу відбування покарання, якщо в цьому будинку залишилися проживати інші члени сім"ї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 народився 02 травня 1970 року в селі Старий Яр Яворівського району Львівської області.

Згідно довідки Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області від 23.09.2016 року №3092 та копії будинкової книги вбачається, що ОСОБА_5 дійсно зареєстрований в житловому будинку №138 по вулиці Незалежності в селі Старий Яр Яворівського району Львівської області з 2000 року.

У відповідності до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на підставі договору дарування, являються співвласниками житлового будинку №138 по вулиці Незалежності в селі Старий Яр Яворівського району Львівської області.

З довідки Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно зареєстровані та проживають в житловому будинку №138 по вулиці Незалежності в селі Старий Яр Яворівського району Львівської області.

Відповідно до статті 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Як встановлено судом першої інстанції, 30 травня 2016 року, ОСОБА_5, як особа, яка є зареєстрованою і має право користуватися житловим будинком по вулиці Незалежності, 138, в селі Старий Яр Яворівського району Львівської області, намагався зайти до вказаного житлового будинку для проживання, однак в цьому йому завадили відповідачі: його сестра ОСОБА_3І, її чоловік ОСОБА_7 та їхній син ОСОБА_8.

По даному факту, в результаті нанесення ОСОБА_5 легких тілесних ушкодження, на підставі заяви ОСОБА_5, було розпочато кримінальне провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності, оскільки вчинив насильство щодо своїх родичів, а саме, ображав нецензурними словами та погрожував підпалом житлового будинку є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2016 року, постановою Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст 173-2 КУпАП за те, що він 11 березня 2016 року, за місцем свого проживання у приміщенні житлового будинку №138 по вулиці Незалежності в селі Старий Яр Яворівського району Львівської області, вчинив насильство щодо своїх родичів, але враховуючи малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, був звільнений від адміністративної відповідальності та обмежений усним зауваженням.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи в травні 2016 року ОСОБА_5 звертався до Яворівського відділу поліції із заявою про те, що ОСОБА_7 не впускає його у житловий будинок, в якому він зареєстрований та чинить йому перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням.

Також з аналогічною заявою, в липні 2016 року ОСОБА_5 звертався до заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області.

Факт неможливості проживати за місцем своєї реєстрації в суді першої інстанції також підтвердили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які вказали, що відповідачі чинять йому різного роду перешкоди та виганяють з спірного будинку після повернення ОСОБА_5 з місць позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачі за зустрічним позовом не надали суду доказів того, що ОСОБА_5 у спірному будинку не проживає близько двох років без поважних причин.

На думку колегії суддів не проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, є вимушеним, через неприязні відносини, які склалися між ним та позивачами, що унеможливлює проживання відповідачів у спірному жилому приміщенні.

З`ясувавши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, з`ясувавши причини відсутності відповідача у спірному будинку,встановивши їх поважність, те, що відповідач не втратив інтересу до спірного будинку, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.05.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_11