Постанова

Іменем України

14 травня 2018 року

м. Київ

справа № 496/4565/16-ц

провадження № 61-54св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Августівська сільська рада Біляївського району Одеської області, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року в складі судді Трушиної О. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 9 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСОБА_5 про припинення права приватної власності на земельну ділянку, визнання нечинним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року за нею визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1, після смерті її чоловіка ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення набрало законної сили.

Після вирішення спору у судах всіх інстанцій, 8 лютого 2016 року ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку.

На підставі договору дарування від 27 листопада 2001 року ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 є власниками іншої частини зазначеного житлового будинку.

9 квітня 2009 року ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,128 га, за адресою, на якій розташований зазначений будинок.

Позивач посилалася на те, що відповідач незаконно отримав державний акт на всю земельну ділянку, оскільки вона має право на 1/2 її частину відповідно до права на частку у житловому будинку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила припинити право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, загальною площею 0,128 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 6 листопада 2008 року № 490 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 та передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, загальною площею 0,128 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розміщеної за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,128 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) від 9 квітня 2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_5; скасувати в Державному земельному кадастрі, Поземельній книзі в електронній (цифровій) формі, Поземельній книзі в паперовій формі, в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - державну реєстрацію, всі рішення, відомості та записи в електронній та паперовій формах про державну реєстрацію прав щодо земельної ділянки, переданої у приватну власність на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано нечинним та скасовано рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 6 листопада 2008 року № 490 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 та передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, загальною площею 0,128 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,128, га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), виданий 9 квітня 2009 року на ім'я ОСОБА_5, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.09.516.00058.

Скасовано в Державному земельному кадастрі, Поземельній книзі в електронній (цифровій) формі, Поземельній книзі в паперовій формі, в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - державну реєстрацію, всі рішення, відомості та записи в електронній та паперовій формах про державну реєстрацію прав щодо земельної ділянки, переданої у приватну власність на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 9 квітня 2009 року на ім'я ОСОБА_5, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.09.516.00058.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про припинення права приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5, знаючи про те, що 1/2 частина спірного будинку належить іншій особі, якій повинна належати й 1/2 частина земельної ділянки для обслуговування цієї частини будинку, приватизувала всю земельну ділянку, чим порушила право користування і право на приватизацію 1/2 частини присадибної ділянки ОСОБА_4, яка є власником 1/2 частини будинку, розташованого на зазначеній земельній ділянці.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 9 листопада 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно встановлені обставини справи, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

ОСОБА_4 надала відзив на касаційну скаргу, зазначаючи, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими, висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, підстав для їх скасування немає.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд установив, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2015 року, встановлено факт смерті ОСОБА_10, встановлено факт прийняття ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщини - 1/2 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_10, яка померла у 2000 році; встановлено факт володіння на праві власності 1/2 частини спірного житлового будинку ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 з її чоловіком ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку, після смерті її чоловіка ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після набрання законної сили рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року, ОСОБА_4 зареєструвала право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок від 22 липня 2015 року, будинок складається з житлового будинку, загальною площею 97,4 кв. м, житловою площею - 31,00 кв. м, підсобною площею - 66,4 кв. м, надвірних споруд: сарая та огорожі. Житловий будинок складається з двох частин.

Відповідно до довідки, виданої Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області, згідно із записом в Погосподарській книзі Августівської сільської ради № 16/1377 житловий будинок в АДРЕСА_1, зареєстрований за співвласниками: ОСОБА_5 (1/2 частини) та ОСОБА_10 (1/2 частини).

ОСОБА_10 була власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 згідно з договором дарування від 7 травня 1993 року.

На підставі договору дарування від 27 листопада 2001 року ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 прийняли в дар іншу 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Отже, співвласниками житлового будинку на АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, якій належить 1/2 частина, та ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, яким належить 1/2 частина житлового будинку.

ОСОБА_5 9 квітня 2009 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,128 га, яка за розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Державний акт виданий на підставі рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 6 листопада 2008 року № 490 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 та передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 0,128 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно посилався на положення статей 356-358, 377 ЦК України, статей 152, 155 ЗК України та роз'яснення, викладені у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

При цьому суд встановив, що ОСОБА_5, знаючи що 1/2 частина будинку належить іншій особі, якій повинна належати і 1/2 частина земельної ділянки для обслуговування цієї частини будинку, приватизувала всю земельну ділянку, чим порушила право ОСОБА_4 на користування і приватизацію 1/2 частини присадибної земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування судами того, що ОСОБА_5 з 2000 року користується спірною земельною ділянкою, її право на земельну ділянку ніким не було оскаржено є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 є власником 1/2 частини житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, з набуттям права власності на 1/2 частину будинку відповідно до статті 120 ЗК України до неї перейшло право користування та право на приватизацію 1/2 частини спірної земельної ділянки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 9 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В.С. Висоцька

С.П. Штелик