Справа № 441/1283/17 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/143/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 69036 грн. 80 коп., який позивач обраховує за період з 01.11.2011 року по 04.09.2017 року, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент звільнення його з роботи у жовтні 2011 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював у відповідача, як у фізичної особи-підприємця, який використовував його найману працю без укладення трудового договору та оформлення офіційних трудових відносин, за що відповідач був засуджений вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09.12.2014 року, і на момент звільнення не провів з ним належного розрахунку, у звязку з чим виникла заборгованість по заробітній платі в розмірі 10000 грн., 2000 грн. з яких відповідач повернув під час розгляду кримінальної справи.

При цьому, позивач не просив стягнути заборгованість по заробітній платі, а лише середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 01.12.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що факт існування заборгованості відповідача перед ним по заробітній платі не доведено, оскільки відповідач визнав цей факт в судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи, проте, суд не витребував і не дослідив матеріалів кримінальної справи №441/1753/14-к, в яких містяться докази на підтвердження зазначеної обставини, а саме: протоколи допиту відповідача, де він визнає розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, за диспозицією норми статті 117 КЗпП України, обовязковою умовою для виплати працівникові середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні має бути невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача без укладення трудового договору та без оформлення офіційних трудових відносин, а тому заробітна плата йому у встановленому законом порядку не нараховувалась.

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09.12.2014 року, який набрав законної сили (а.с.11), відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, за те, що він, будучи фізичною особою-підприємцем та здійснюючи підприємницьку діяльність в с. Коропуж, вул. Городецька, 2 «В» Городоцького району Львівської області, в порушення вимог ст.ст.43, 45, 46 Конституції України, ст.ст. 2, 21, 24, 97, 115, 116, 253 КЗпП України, ст.ст. 1, 5, 12, 24, 30 Закону України «Про оплату праці» у період з березня 2007 року по жовтень 2011 року, без укладення трудового договору та оформлення офіційних трудових відносин використовував найману працю потерпілого ОСОБА_3, якому виплачував заробітну плату без сплати податків та інших загальнообовязкових платежів, повязаних із зайнятістю останнього, що призвело до позбавлення ОСОБА_3 соціальних гарантій, передбачених законодавством про працю та соціальне забезпечення.

У вироку викладені показання ОСОБА_4 про те, що він виплачував таким, як ОСОБА_3, працівникам заробітну плату в залежності від виконаної роботи, трудові книжки на них не заводив, відомості про отримання заробітної плати та табелі обліку робочого часу не вів, страхові внески до фондів соціального страхування та пенсійного фонду не сплачував.

Однак, ні в обвинувальному акті, ні у вироку суду жодним чином не зазначено про існування заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_3 та про її розмір.

Окрім того, позивач у своєму позові навіть не ставить питання про стягнення заборгованості по заробітній платі, а в самому обвинувальному акті (а.с.5-10) зазначено, що кримінальним правопорушенням майнової шкоди ОСОБА_3 спричинено не було

З урахуванням наведених вище норм матеріального закону, які регулюють питання виплати звільненому працівникові середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог і вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір, застосувавши матеріальний закон, який підлягав застосуванню, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 травня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_5