16 травня 2018 року м.Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Коваленко П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок по вулиці Першотравневій, 41-А в селі Козолугівка Токмацького району Запорізької області. У зазначеному будинку зареєстровані її онука та правнуки - відповідачі по справі.
З дня реєстрації відповідачі в будинку не проживають, а проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. Неодноразові звернення позивача щодо зняття з місця реєстрації ігнорують, що позбавляє права розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі. Крім того, зазначає, що її постійно турбують дзвінками кредитори з вимогами та погрозами, так як відповідачі не сплачують борг за кредитними зобовязаннями. Відповідно до вище викладеного вважає, що відповідачі є такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В звязку з цим просить просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою Запорізька область, Токмацький район, село Козолугівка, вулиця Першотравнева, 41-А.
Представник позивача подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутність.
Відповідачі в судові засідання, призначені на 10.04.2018, 27.04.2018 та 16.05.2018 не зявилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; заперечень проти позову не надали, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності не надходило.
Представник органу опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги в частині втрати права користування житловим приміщенням неповнолітнім ОСОБА_4 не підтримує.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Запорізька область, Токмацький район, село Козолугівка, вулиця Першотравнева, 41-А, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 12.07.1995, зареєстровано в реєстрі за номером 1496.
Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання від 19.01.2018, виданих виконавчим комітетом Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, у житловому будинку за адресою: Запорізька область, Токмацький район, село Козолугівка, вулиця Першотравнева, 41-А з 07.04.2012 і по теперішній час зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Факт не проживання відповідачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у спірному помешканні, підтверджено довідкою від 02.01.2018, виданої виконавчим комітетом Балківської сільської ради Токмацького району Запорізької області.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області щодо недоцільності визнання втрати правом користування жилим приміщенням неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6. Згідно з інформацією служби у справах дітей по Шевченківському району Запорізької міської ради від 04.04.2018 «Про надання інформації щодо неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5», зі слів ОСОБА_3, неповнолітній ОСОБА_4 проживає зі своїм батьком, адреса проживання невідома. В звязку з цим опіки та піклування Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області дійшов висновку, що цивільні права дитини будуть порушені, що призведе до обмеження та позбавлення належних йому та передбачених законом майнових прав (користування майном) та житлових прав (проживання у житловому приміщенні).
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Суд встановив, що позивач є власником будинку за адресою за адресою: Запорізька область, Токмацький район, село Козолугівка, вулиця Першотравнева, 41-А.
Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 являється онукою позивача ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правнуками позивача ОСОБА_1, відповідачі ніколи не проживали в будинку за адресою: Запорізька область, Токмацький район, село Козолугівка, вулиця Першотравнева, 41-А, а проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в розумінні статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР не відносяться до членів сім'ї власника будинку ОСОБА_1
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз зазначених норми дає підстави для висновку про те , що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.
Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.
Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.
Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.
Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Суд вважає, що є підстави визнати відповідачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, право відповідачами не оспорюється.
Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.319, 321, 391ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 223, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою Запорізька область, Токмацький район, село Козолугівка, вулиця Першотравнева, 41-А.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою Запорізька область, Токмацький район, село Козолугівка, вулиця Першотравнева, 41-А.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою Запорізька область, Токмацький район, село Козолугівка, вулиця Першотравнева, 41-А.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги з урахуванням п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: