АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1725/18Головуючий по 1 інстанції - Степченко М.Ю.
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»;

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2018 року, ухваленого під головуванням судді Степченка М.Ю. у залі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 30.08. 2018 року, повний текст рішення виготовлений 07 вересня 2018 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, - :

в с т а н о в и в :

12.08.2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк в обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 22.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 354411/4669/0324-7, згідно умов якого банк надав останньому кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 25 000 дол. США з терміном погашення до 21.05.2017 року зі сплатою 13,75 % річних.

Позивач посилається, що у якості забезпечення виконання зобов'язання, 22.05.2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки, згідно до якого ОСОБА_5, як поручитель, взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком по боргових зобов'язаннях боржника ОСОБА_4 у випадку невиконання ним взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, та нести солідарну відповідальність перед банком за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом і пені.

З метою зменшення фінансового навантаження на відповідача ОСОБА_4 в умовах кризових явищ в економіці України, 26.03.2009 року була укладена додаткова угода, згідно з умовами якої ОСОБА_4 було надано кредитні канікули та графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено у новій редакції.

Однак відповідач ОСОБА_4 не виконував вище зазначені умови, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 08.07.2015 року складала 11367,21 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 7610,58 дол. США, заборгованість за відсотками - 772,73 дол. США, пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків відповідно до п. 10.1 в розмірі 2983,90 дол. США.

Тому ПАТ Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд та просив стягнути з ОСОБА_4 та його поручителя ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 11367,21 дол. США, яка складається з : 7610,58 дол. США - заборгованість за кредитом; 772,73 дол. США - заборгованість по відсоткам та 2983,90 дол. США - пені за невчасну сплату кредиту та відсотків.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 8383,31 дол. США (в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 181921,03 грн.) в тому числі заборгованість за кредитом 7610,58 дол. США, заборгованість по відсоткам 772,73 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку 1819,21 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі він посилається, що банк після пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту продовжував нараховувати відсотки, що суперечить вимогам ст. 1050 ЦК України. Крім того зазначає, що у банківській ліцензії відсутні повноваження банку на видачу валютних кредитів фізичним особам. Скаржник вказує, що судом не було надано оцінку листам Національного банку України щодо відсутності заборгованості відповідача перед банком станом на 17. 10. 2016 року, оскільки у даних реєстру така інформація відсутня. Також судом порушено вимоги процесуального права, оскільки суд не прийняв до уваги заяви відповідачів та їх представника про перенесення розгляду справи та ухвалив рішення в їх відсутність, не надавши можливості виступити у судових дебатах.

Представник ОСОБА_4 -ОСОБА_6 просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2018 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог банку відмовити у повному обсязі.

24.10.2018 року представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав до апеляційного суду Черкаської області відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга є незаконною та необґрунтованою, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції . Позичальник ОСОБА_4 своїм власним підписом підтвердив, що згоден з усіма умовами кредитування банку, та не заперечував щодо факту підписання кредитного договору з метою отримання кредиту та додаткової угоди. Про всі умови споживчого кредиту позичальник був повідомлений у письмовій формі, у зв'язку з чим між сторонами була досягнута згода та укладено кредитний договір. Також вказує, що розгляд справи був зупинений до вирішення справи за позовом ОСОБА_4 до банку про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. Рішенням суду від 01 березня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_4 і дане рішення є чинним. У відзиві зазначено, що твердження в апеляційній скарзі щодо порушення чинного законодавства позивачем при видачі кредиту в іноземній валюті не відповідають дійсності, оскільки вимогами закону передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. В оспорюваному договорі грошова сума в іноземній валюті є предметом договору, за користування яким відповідач має сплачувати відсотки, розмір яких встановлено договором згідно до вимог ст. 1048 ЦК України. Тому банк просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Дана справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача та представника відповідача, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення у повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову банку про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог, дійшов висновку, що згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А оскільки має місце заборгованість відповідачів перед банком, так як вимогу щодо дострокового повернення коштів від 26.05. 2015 року відповідачами не виконано, то є підстави для часткового задоволення вимог банку та стягнення коштів з відповідачів. Суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені в іноземній валюті.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 22.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно до умов якого банк надав останньому кредит у сумі 25 000 дол. США з терміном погашення до 21.05.2017 року зі сплатою 13,75 % річних.

У якості забезпечення виконання зобов'язання 22.05.2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки, згідно до якого ОСОБА_5, як поручитель, взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком по боргових зобов'язаннях боржника ОСОБА_4 у випадку невиконання ним взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, та нести солідарну відповідальність перед банком за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та пені.

26.03.2009 року була укладена додаткова угода, згідно з умовами якої ОСОБА_4 було надано кредитні канікули та графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено у новій редакції.

Відповідач ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.05.2015 року складала 8142,48 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом в сумі 7610,58 дол. США, заборгованість за відсотками 772,73 дол. США

Станом на день звернення з позовною заявою до суду 12 серпня 2015 року заборгованість по кредитному договору відповідачами не погашена.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач ставив вимогу про стягнення суми боргу у солідарному порядку, як з позичальника так і з поручителя.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом передбачено ст.611 ЦК України.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини 4 статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив відповідачам вимогу про дострокове виконання зобов'язання. Дана обставина свідчить про те, що позивач змінив строк виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та необхідності стягнення із ОСОБА_4, ОСОБА_5 наявної заборгованості за кредитним договором, з чим погоджується апеляційний суд.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що згідно наданого банком розрахунку, заборгованість по відсоткам станом на час пред'явлення вимоги до відповідачів складала 531,90 дол. США є безпідставним, оскільки пред'являючи вимогу про дострокове погашення кредиту, банком було запропоновано боржникові на протязі 60 днів виконати грошове зобов'язання. А тому у відповідача були законні підстави нараховувати відсотки за користування кредитом протягом двох місяців з дня пред'явлення вимоги.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не мав повноваження на видачу валютних кредитів фізичним особам, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки не ґрунтується на вимогах закону, виходячи з наступного.

Так, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Даною статтею визначено правовий статус грошової одиниці України, але не встановлено сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 даного закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Згідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на цей час законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НІБУ від 14.10.2004 року № 438, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (тобто отримав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Із вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

На момент укладення оспорюваного кредитного договору ВАТ «Райффайзен Банк» мало ліцензію та відповідні дозволи до неї, видані Національним Банком України

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог процесуального права та ухвалення рішення без участі сторін, які подавали заяву про відкладення розгляду справи, не приймаються до уваги апеляційний судом, тому не підлягають до задоволення, оскільки суд вирішував питання щодо поважності причин перенесення розгляду справи, тому дійшов висновку про закінчення її розгляду, враховуючи розумні строки розгляду справи, яка на протязі трьох років перебувала на розгляді суду першої інстанції з серпня 2015 року, була тривалий час зупинена за клопотанням відповідачів, які подавали позов, та визнавали недійсним в суді даний кредитний договір.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються доводів щодо визнання недійсним кредитного договору, які не були предметом даного розгляду , а даним доводам дана оцінка в іншій справі за позовом ОСОБА_4 та відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсним даного кредитного договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачі мали можливість на протязі тривалого часу розгляду справи надати свій розрахунок заборгованості, провести відповідні звірки із банком щодо сплачених коштів по даному кредиту та з'ясувати суму заборгованості, якщо не погоджувались із розрахунками банку, але вони таким правом не скористались, тому жодних доказів суду не надали та не підтвердили своїми розрахунками і належними доказами, що не мають заборгованості перед банком, оскільки все ними сплачено.

За таких обставин , апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення доводів апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, і не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374,375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Судові витрати залишити за стороною, яка подавала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л.І.

Фетісова Т.Л.