Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2018 Справа №607/8155/18

10 травня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого судді Черніцької І.М.

присяжних ОСОБА_1

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Лобач І.В

з участю прокурора Воловник М.В.,

представника ТОККПНЛ

лікаря-прихіатра-Било О.М.

ОСОБА_3

законного представника - ОСОБА_4 представника УСП -ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 , заінтересована особа ОСОБА_4 про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_3 у примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В :

Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу, у примусовому порядку без його згоди.

В обґрунтування вимог лікар-психіатр посилається на те, що ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку Тернопільської обласної комунальної психоневрологічної лікарні з діагнозом: важка розумова відсталість; синдром емоційно-вольової нестійкості з соціальною дезадаптацією. 08 травня 2018 року ОСОБА_3 поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську психоневрологічну лікарню по направленню амбулаторно-поліклінічного відділення в супроводі опікуна ОСОБА_4 з діагнозом важка розумова відсталість. Поступлення повязане з погіршенням психічного стану. Після огляду лікар-психіатр дійшов висновку про необхідність його госпіталізації для обстеження та лікування у звязку з наявність у нього тяжкого психічного розладу, що обумовлено його безпорадністю і неможливістю самостійно задовольнити основні життєві потреби. Вказані обставини також підтвердженні висновком комісії лікарів-психіатрів від 08 травня 2018 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2002 року ОСОБА_3 визнано недієздатним. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради за

№55 від 12 червня 2007 року, над недієздатним ОСОБА_3 встановлено опікунство та призначено опікуна матір.

Посилаючись на наведене та те, що ОСОБА_3 визнаний судом недієздатним, не може надати усвідомлену згоду на його госпіталізацію, просить задовольнити заяву.

У судовому засіданні лікар психіатр, яка одночасно є і представником Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні - заяву підтримала, з підстав викладених у ній. Вказала, що ОСОБА_3 хворіє на тяжкий психічний розлад, перебуває на обліку у психоневрологічній лікарні та з 2003 року неодноразово проходить курс стаціонарного лікування. На даний час, у звязку з погіршенням психічного стану потребує госпіталізації до психіатричного закладу з метою лікування.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення заяви лікаря-психіатра Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_3

Законний представник ОСОБА_3 опікун ОСОБА_4 вказала, що ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний розлад і на даний час потребує госпіталізації до психоневрологічної лікарні для обстеження та лікування.

У судове засідання був доставлений ОСОБА_3, який не заперечив щодо його госпіталізації, з метою лікування.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 хворіє на тяжкий психічний розлад, діагноз: важка розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості з соціальною дезадаптацією.

З 2003 року перебуває на обліку в Тернопільській обласній комунальній психоневрологічній лікарні та неодноразово лікується стаціонарно, що підтверджується виписками з історії хвороби ОСОБА_3

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2002 року ОСОБА_3 визнано недієздатним.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради за №55 від 12 червня 2007 року, встановлено опікуном над недієздатним ОСОБА_3 його матір ОСОБА_7

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ИД №373455 від 24 травня 1989 року встановлено, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 шлюб розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_7І присвоєно прізвище «Каспришин».

Згідно посвідчення серії ААГ за №037609 від 06 липня 2016 року, виданого Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом І групи по психіатрії довічно.

08 травня 2018 року ОСОБА_3 госпіталізований в Тернопільську психоневрологічну лікарню. Після огляду ОСОБА_3 лікар-психіатр дійшов висновку про необхідність його госпіталізації для обстеження та лікування у звязку з наявність у нього тяжкого психічного розладу, погіршення психічного стану, що обумовлено його безпорадністю і неможливістю самостійно задовольнити основні життєві потреби.

З висновку комісії лікарів-психіатрів від 08 травня 2018 року встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2003 року неодноразово перебуває на стаціонарному лікуванні в 1 психіатричному відділенні, діагноз: важка розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості з соціальною дезадаптацією. Останнє поступлення 08 травня 2018 року повязане із погіршенням психічного стану: не спить вночі, голосно кричить. Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_3 потребує стаціонарного обстеження і лікування, оскільки страждає на психічний розлад, внаслідок чого не спроможний задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що заяву лікаря-психіатра слід задовольнити.

Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

Рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до вимог ст. 14 цього ж Закону, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці.

Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіє на тяжкий психічний розлад, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: важка розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості з соціальною дезадаптацією. При огляді ОСОБА_3 08 травня 2018 року встановлено, що у нього погіршився психічний стан: не спить вночі, голосно кричить. Комісія дійшла висновку про необхідність госпіталізації ОСОБА_3, оскільки останній страждає на психічний розлад, внаслідок чого не спроможний задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що госпіталізація ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку є доцільною, тому заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу у примусовому порядку слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3,4 ,259,263,265, 268, 339-342, 354,355 ЦПК України, Законом України "Про психіатричну допомогу", суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 ( вул.Тролейбусна,14 м.Тернопіль, ) про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_3 у примусовому порядку задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( жителя ІНФОРМАЦІЯ_3) до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в примусовому порядку.

Рішення суду підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 травня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_9

Присяжні ОСОБА_1

ОСОБА_2