Справа № 710/360/2012
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 травня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Мацунича М.В., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря : Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу головного лікаря Дочірнього підприємства «Санаторій «ОСОБА_1» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2015 року в справі (головуючий Вінер Е.А.) за позовом прокурора Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Держпраці у Закарпатській області та Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-х осіб Солочинської сільської ради, Дочірнього підприємства «Санаторій «ОСОБА_1» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року прокурор Свалявського району в інтересах держави в особі територіального управління Держпромгірнагляду по Закарпатській області та управління Держкомзему у Свалявському районі звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 03.10.2007 року визнано недійсним та скасовано рішення пятої сесії третього скликанняСолочинської сільської ради від 25.07.2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», яким затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_5, площею 0,37 га, що розташована за адресою с.Солочин, ур. «Біласовиця» Свалявського району, із земель сільськогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови (будівництво та обслуговування житлового будинку). Оскільки на підставі скасованого судом рішення Солочинської сільської ради від 25.07.2006 рокуФедиковичу О.П. було видано державний акт серії ЗК №059634 від 03.08.2006 року на право власності на земельну ділянку площею 0,37 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю за №049, тому прокурор просив визнати його недійсним.

03.08.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу ОСОБА_6, на підставі якого ОСОБА_4 було видано державний акт серії ЗК №006442 від 08.09.2006 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю за №059. Зазначений договір купівлі-продажу та державний акт прокурор також просив визнати недійсними.

Окрім цього, як на підставу для задоволення позову, прокурор вказував на те, що зазначена земельна ділянка знаходиться в межах гірничого відводу (друга зона санітарної охорони) свердловини №4-р Голубинського родовища мінеральних вод, який був затверджений на підставі акту про надання гірничого відводу від 04.02.2008 р. №1430.

Відповідно до статті 58 Кодексу законів про Надра забороняється проектування та будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших обєктів без попередньо геологічного вивчення ділянок надр, що підлягають забудові. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не повязаних з видобуванням корисних копалин, допускаються тільки у виняткових випадках, лише за погодженням з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду.

Однак передбачених законом погоджень ні у ОСОБА_3 ні у ОСОБА_4 не має. Посилаючись на наведені обставини прокурор просив позов задовольнити.

Рішенням Свалявського районного суду від16 вересня 2015 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Санаторій «ОСОБА_1»» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким позов прокурора задовольнити.

У судовому засіданні представник ДП «Санаторій «ОСОБА_1» - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав.

Прокурор Стойко П.М. апеляційну скаргу визнав.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду залишити без змін.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 травня 2018 року, за клопотанням керівника Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9, до участі в даній справі залучено Мукачівську місцеву прокуратуру як правонаступника прокуратури Свалявського району, Управління Держпраці у Закарпатській області та Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області, як правонаступників позивача - територіального управління Держпромгірнагляду по Закарпатській області та управління Держкомзему у Свалявському районі.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.07.2006 року пятою сесією третього скликання Солочинської сільської ради було прийнято рішення «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», яким затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,37 га, що розташована за адресою: с.Солочин, ур.«Біласовиця» Свалявського району із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови (будівництво і обслуговування житлового будинку) (т.3 а.с.89).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 було видано державний акт серії ЗК №059634 від 03.08.2006 року на право власності на земельну ділянку площею 0,37 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю за №049 (т.1 а.с.11).

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2007 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2008 року, визнано недійсним рішення пятої сесії третього скликання Солочинської сільської ради від 25.07.2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки» та скасовано (т.1 а.с. 6-9).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 липня 2011 року постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2007 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2008 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.118-120).

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2014 року, визнано недійсним та скасовано рішення сесії Солочинської сільської ради від 25.07.2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», яким було затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,37 га, за адресою: с.Солочин, ур.«Біласовиця» Свалявського району (т.1 а.с.193-201).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 серпня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2014 року скасовано.

У задоволенні позову прокурора Свалявського району Закарпатської області до Солочинської сільської ради, де 3-і особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Дочірнє підприємство «Санаторій «ОСОБА_1» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», про визнання недійсним рішення про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки відмовлено (т.1 а.с.214-215).

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07 липня 2015 року постанову Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2014 року, постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 серпня 2012 року скасовано, а провадження в адміністративній справі закрито (т.2 а.с.34-37).

За наведених обставин, суд першої інстанції вважав, що прокурором не доведено та не надано доказів щодо визнання недійсними спірних державних актів на право власності на земельну ділянку та спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, а тому дійшов висновку про відмову прокурору у позові.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

Положення статті 16 ЦК України передбачають захист цивільних прав та інтересів судом та визначають способи такого захисту, і встановлюють, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ефективним засобом захисту є такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідком, спричиненим цим порушенням.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймаючи нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У звязку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Отже, скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття прав власності на земельну ділянку або укладення договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у такий спосіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшли висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як субєктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладення договору оренди) позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі №21-405а14 та від 24.03.2016 року у справі №916/187/15-г.

Отже, з наведеного слідує, що визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, вище вказана земельна ділянка знаходиться в другій санітарній зоні свердловини Голубинського родовища мінеральних вод.

Статтею 93 Водного кодексу Українивстановлено, що з метою охорони водних обєктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму (частина перша). Межі зон санітарної охорони водних обєктів встановлюються місцевими радами на їхтериторії за погодженням з державними органами санітарного нагляду, охорони навколишнього середовища, водного господарства та геології (частина друга). Режим зон санітарної охорони водних обєктів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради від 22 січня 1972 року №27 з метою збереження Голубинського родовища мінеральних вод від передчасного псування та бактеріального забруднення були встановлені межі округу і зон гірничо-санітарної охорони ДП «Санаторій «ОСОБА_1»». Згідно з додатком 1 до зазначеного рішення встановлено межі першої зони гірничо-санітарної охорони, зокрема, санаторій «Квітка Полонини» для охорони свердловини мінеральних вод №4-р прямокутник обмежений з північного сходу р.Піня, площею 1,02 га. Крім того, додатком 1 було встановлено межі другої та третьої зон гірничо-санітарноїохорони.

Неконтрольована забудова площ залягання корисних копалин у межах зон гірничо-санітарної охорони та в межах гірничого відводу Голубинського родовища завдає непоправної шкоди унікальному родовищу мінеральних вод загальнодержавного значення, що стверджується висновком Українського державного геологорозвідувального інституту від 09 квітня 2008 року №436.

Згідно з частинами першою та другою статті 58 Кодексу законів про Надра (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється проектування та будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших обєктів без попередньо геологічного вивчення ділянок надр, що підлягають забудові. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не повязаних з видобуванням кориснихкопалин, допускаються тільки у виняткових випадках, лише за погодженням з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду. При цьому повинні здійснюватися заходи, які б забезпечували можливість видобування з надр корисних копалин.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 і 6 Положення встановлено єдиний порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення і є обовязковим для всіх підприємств, установ, організацій та громадян, які здійснюють проектування і будівництво населених пунктів, промислових комплексів та інших обєктів на території України. Забудова площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення, а також будівництво на ділянках їх залягання споруд, не повязаних з видобуванням корисних копалин, допускається тільки у виняткових випадках лише за погодженнями з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничогонагляду на основі спеціальних дозволів, що видаються відповідними радами народнихдепутатів, на території яких знаходяться ці корисні копалини. Погоджені матеріали та заяву про надання спеціального дозволу на забудову розглядаються у місячний термін відповідні ради народних депутатів та повідомляють заявника, інші зацікавлені підприємства, установи та організації про своє рішення. Наявність спеціального дозволу посвідчується на копії топографічного плану відміткою у вигляді дозвільного напису за формою згідно з додатком. Дозвіл на забудову реєструється відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.20 ЗК України (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянина або юридичної особи, на час існування спірних правовідносин, був врегульований Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року №502, згідно з п.3 якого сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення, складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні підлягає її частина і перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка.

Пунктом 6 зазначеного Порядку встановлено, що проект відведення земельної ділянки погоджується або перепогоджується з органами земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічними органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної держадміністрації для прийняття рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року за №677 затверджено Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, яким передбачено, що у разі відведення земельної ділянки для розроблення корисних копалин або забудови територій на площах їх залягання проект погоджується також з органом державного геологічного контролю та органом державногогірничого нагляду.

Таким чином, законодавством передбачено обовязковість погодження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства до земель житлової та громадської забудови, що розміщена в межах залягання Голубинського родовища мінеральних вод.

Однак, проект зміни цільового призначення земельної ділянки (площа 0,37 га за адресою с.Солочин, ур.«Біласовиця») із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови не було погоджено із відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду, в матеріалах справи такі погодження відсутні, що вказує на порушення вимог вище наведеного законодавства. А тому, за відсутності відповідних погоджень, виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,37 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст. 215 ЦК України слід визнати недійсним.

Враховуючи, що земельна ділянка ОСОБА_3 була відчужена ОСОБА_4 на підставі недійсного державного акту, а тому спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.08.2006 року та виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.09.2006 року також на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст. 215 ЦК України слід визнати недійсними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов прокурора слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу головного лікаря Дочірнього підприємства «Санаторій «ОСОБА_1» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2015 року скасувати.

Позов прокурора Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Держпраці у Закарпатській області та Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області задовольнити.

Визнати недійсним державний акт серії ЗК №059634 від 03.08.2006 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га,виданий на ім»я ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю за №049.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.08.2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу ОСОБА_6

Визнати недійсним державний акт серії ЗК №006442 від 08.09.2006 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, щовиданий на імя ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю №059.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2018 року.

Головуюча : Судді :