Провадження № 22-ц/772/1120/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 рокуСправа № 127/12739/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Сніжко О.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року, ухвалене у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області об 11:02 (головуючий суддя Венгрин О.О.), дата складення повного судового рішення невідома,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та будинку, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобовязання відновити зруйновані будівлі, зобовязання знести паркан, відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та будинку, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобовязання відновити зруйновані будівлі, зобовязання знести паркан, відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позивач просила визнати недійсними:

- договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 15.12.2016 р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, предметом якого була земельна ділянка по вул. Корольова, б/н м. Вінниці, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:090:0177, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі № 6138;

- договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 15.12.2016 р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, предметом якого був житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по вул. Корольова, 25 м. Вінниці, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі № 6136;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 15.12.2016 р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, предметом якого була земельна ділянка по вул. Корольова, 25 м. Вінниці, площею 0,006 га, кадастровий номер :02:090:0176, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі №6139;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 15.12.2016 р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, предметом якого була земельна ділянка по вул. Корольова, 25 м. Вінниці, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:090:0175, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі №6137;

витребувати майно з чужого незаконного володіння, зобовязати відновити зруйновані будівлі, що знаходились по вул. Корольова, 25 м. Вінниці, а також зобовязати знести паркан з її земельної ділянки, відшкодувати матеріальну і моральну шкоду (без зазначення розміру матеріальної і моральної шкоди). (а.с. 1-2, 8-10 т. 1).

Свій позов ОСОБА_3 мотивувала тим, що вона не може користуватися земельною ділянкою по вул. Корольова, 25 м. Вінниці. Укладенням оспорюваних договорів порушено її права як власника будинку і земельних ділянок.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони у справі не зявилися, хоча буди належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, тому відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та змісту положень п.8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 367, 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (поданий протягом строку встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційний суд переконаний, що таким вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю відповідає, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, через доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, відповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, правильне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_3 не надано жодного доказу про те, що вона має відношення до земельних ділянок і будинку з господарськими приміщеннями, що по вул. Корольова, 25 м. Вінниці, а також, що оспорюваними договорами купівлі-продажу порушено її права, в звязку із чим дійшов висновку про відсутність підстав для визнання зазначених договорів, передбачених законом (ст.ст. 215, 203 ЦК України), недійсними.

Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, відповідно до положень ч. 1 статті 65 Конституції України гарантується право на захист прав і свобод, а також на оскарження дій, рішень чи бездіяльності.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 12, 76, 81 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено:

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2016 р., предметом якого була земельна ділянка по вул. Корольова, б/н м. Вінниці, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:090:0177, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі № 6138;

- договір купівлі-продажу житлового будинку від 15.12.2016 р., предметом якого був житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по вул. Корольова, 25 м. Вінниці, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі № 6136;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2016 р., предметом якого була земельна ділянка по вул. Корольова, 25 м. Вінниці, площею 0,006 га, кадастровий номер :02:090:0176, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі № 6139;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2016 р., предметом якого була земельна ділянка по вул. Корольова, 25 м. Вінниці, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:090:0175, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі № 6137 (т. 1 а.с. 193-200).

Таким чином, відповідач ОСОБА_4, будучи власником зазначених земельних ділянок та будинку із господарськими приміщеннями, розташованих по вул. Корольова, 25 в м. Вінниці, на підставі договорів купівлі-продажу відчужив їх на користь відповідача ОСОБА_5

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що обставини щодо набуття ОСОБА_4 права власності на дане нерухоме майно вже були предметом судового розгляду у іншій справі.

Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2017 р. у цивільній справі №127/23869/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку, земельних ділянок, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, знесення паркану, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, знесення паркану, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, укладених між ОСОБА_6 і ОСОБА_4, 24 вересня 2012 року, предметом яких є земельні ділянки, площами 0,0060 га та 0,1000 га по вул. Корольова, 25 м. Вінниці, договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_7 і ОСОБА_4, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1000 га по вул. Корольова, б/н в м. Вінниці, договору купівлі-продажу будинку, укладеного 24.09.2012 р. між ОСОБА_6 М.В. і ОСОБА_4, предметом якого був житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по вул. Корольова, 25 м. Вінниці та встановлено, що волевиявлення учасників правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі, земельні ділянки належали на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Рішення набрало законної сили.

Також, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2013 р. у цивільній справі №127/20357/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Вінницька міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, розірвання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року встановлено, що позивачем ОСОБА_3 не надано суду доказів про те, що відповідач ОСОБА_4 чинить їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою по вул. Пирогова, 308 м. Вінниці шляхом встановлення паркану. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками районного суду про недоведеність позовної вимоги та дійшов висновку про відсутність підстав для усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану, так як вказаний паркан знаходиться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_4 Рішення суду також перебуває у законній силі.

Таким чином, встановивши дані обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції вірно застосував положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо обставин правомірності дій відповідачів під час оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину, на які вказує позивач в апеляційній скарзі, суд звертає увагу, що і дані обставини також вже були предметом судового розгляду.

Зокрема, в листопаді 2007 року син позивача ОСОБА_15 звертався до суду із позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на ? частину будинку № 25 на вул. Корольова в м. Вінниці, а в 2011 році ОСОБА_3 зверталася до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання незаконною довідки та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Розглядаючи справу № 127/10113/14-ц Верховний Суд в постанові від 21 березня 2018 року з посиланням на відповідні судові рішення, зазначив, що судами не встановлено будь-яких протиправних дій відповідачів ОСОБА_6 та нотаріуса ОСОБА_8 під час оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 діяли в межах чинного на той час законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та переконаний, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів підтвердження своїх вимог, в тому числі і того, що діями відповідачів їй завдано матеріальної та моральної шкоди.

Таким чином, апеляційний суд за викладених обставин справи та підстав для відмови місцевим судом у задоволенні даного позову, вважає, що оскаржуване рішення є правильним, законним та обґрунтованим.

Також, судом правильно вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених останнім витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 4000,00 грн., оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, а згідно з частиною третьою вказаної статті до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що представництво інтересів відповідача ОСОБА_5 у даній справі здійснювало Адвокатське обєднання «Правові цінності» в особі партнера адвоката ОСОБА_16 (свідоцтво №610 від 29.09.2008 р.) на підставі договору про надання правової допомоги від 16 жовтня 2017 року.

Як доказ понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача надано квитанцію №0.0.874388138.1 від 19 жовтня 2017 року про сплату 4000,00 грн. на підставі договору від про надання правової допомоги (т. 2 а.с. 1)

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з розрахунку вартості адвокатських послуг, адвокатом ОСОБА_16 в звязку із виконанням адвокатом обовязків клієнта на підставі договору від 16 жовтня 2017 року виконано роботи, на які витрачено 6 робочих годин 15 хвилин, а саме: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів), підготовка письмових заперечень від імені відповідача.

Також, з журналу судового засідання вбачається, що адвокат ОСОБА_16 08 листопада 2017 року брав участь у судовому засіданні у даній справі та провів там близько однієї години (т. 2 а.с. 29-30).

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, як убачається, витрати відповідача на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. є співмірні із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вказані витрати підлягаю відшкодуванню відповідачу позивачем.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи в апеляційному порядку судове рішення, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у позові та не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правильним висновком місцевого суду.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для його скасування, не вбачається.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 76, 81, 263, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_2

Судді : /підпис/ ОСОБА_17

/підпис/ ОСОБА_18

Згідно з оригіналом: