г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3786/18
Номер провадження 2-о/213/80/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Князєвої Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ємельянцевої Т.С.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Інгулецький районний у місті ОСОБА_2 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, просить встановити факт народження в м. Севастополь АР Крим, яке є тимчасово окупованою територією України, її онуки ОСОБА_3, яка народилася 08 вересня 2015 року, матірю якої визнати ОСОБА_4, громадянку України, батьком ОСОБА_5, громадянина України, відомості про якого зазначити відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. В обґрунтування заяви зазначає, що її дочка ОСОБА_4 19 червня 2015 року в м. Севастополь АР Крим зареєструвала шлюб з ОСОБА_6. 08 вересня 2015 року дочка заявника народила дитину ОСОБА_7. У листопаді 2018 року заявник звернулася до заінтересованої особи з заявою про видачу свідоцтва про народження онуки. Їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження у звязку з відсутністю документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження. Отримати зазначений документ заявник не має можливості, оскільки онука народилася на тимчасово окупованій території України. Зазначає, що з огляду на те, що шлюб батьків онуки зареєстрований на тимчасово окупованій території, його не можна вважати дійсним. Тому просить у свідоцтві про народження дитини зазначити дошлюбне прізвище матері ОСОБА_4, а відомості про батька зазначити відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Заявник у судове засідання не з'явилася.

Представник заявника надала заяву про розгляд справи за відсутності заявника.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився.

Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви, у звязку з чим судом ухвалено про розгляд справи за відсутності заявника, представника заявника та представника заінтересованої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва, виданого органом державної реєстрації м. Севастополь, 19 червня 2015 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6.

08 вересня 2015 року в м. Севастополь на території тимчасово окупованої території України у ОСОБА_8 народилася дівчинка.

23 вересня 2015 року органом державної реєстрації м. Севастополь видано свідоцтво про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Батьками дитини зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

16 листопада 2018 року Інгулецьким районним у місті ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відмовлено ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації народження дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у матері ОСОБА_8 та батька ОСОБА_6. Відмова обґрунтована тим, що заявником для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно з ч. 1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства.

Згідно з листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» про встановлення факту народження особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події народження.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до п. 1 гл. 2 розд. ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України № 545 від 08 серпня 2006 року, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи, засвідчене печаткою закладу (установи) Міністерства охорони здоров'я України.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що ОСОБА_9 Крим є тимчасово окупованою територією України.

Стаття 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституціє та Законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної ОСОБА_9 Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Згідно з висновками ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 15 квітня 2016 року, за змістом якої документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України.

З огляду на викладене суд як виняток бере до уваги документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, свідоцтва про укладення шлюбу та про народження дитини та оцінює і в сукупності з іншими доказами, наданими заявником, а саме: копією паспорта заявника, копією паспорта на імя ОСОБА_4, копією свідоцтва про народження ОСОБА_4, копією пологового сертифікату, відмовою у проведенні державної реєстрації народження.

Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Судом встановлено, що відомості про прізвище дитини, відомості про її батьків, які заявник просить зазначити у рішенні, не відповідають відомостям, зазначеним в свідоцтві про народження дитини, виданому на тимчасово окупованій території України.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним факт народження дитини на тимчасово окуповані території, однак позбавлений можливості встановити зазначений факт, оскільки відомості, зазначені в заяві, не співпадають з відомостями, зазначеними в документах, доданих до заяви.

Отже заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 263-265, 315-319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: Інгулецький районний у місті ОСОБА_2 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заявник: ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, вул. Лобачевського, 87, РНОКПП: НОМЕР_1.

Заінтересована особа: Інгулецький районний у місті ОСОБА_2 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, вул. Салтиківська, 9.

Суддя Н. В. Князєва