РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мохова Є.І.

за участю секретаря судового засідання Бридні О.Л.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Волноваської міської ради Волноваського району Донецької області, про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу та на виїзд/в'їзд дитини, яка не досягла 16 років, на тимчасово окуповану територію України та за межі України без згоди та супроводу батька,-

встановив:

01.02.2018 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. Посилалася на те, що у період з 11.08.2001 року по 16.12.2013 року проживала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. 16 грудня 2013 року рішенням Волноваського районного суду Донецької області шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти на теперішній час проживають з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає. Рідні позивачки мешкають в м. Донецьк, тому у зв'язку з припиненням бойових дій на території м. Донецька, вона разом з дітьми має намір їх відвідувати. Крім того у позивачки виникла необхідність та можливість оздоровлювати дітей у Автономній Республіці Крим, Російській Федерації, Республіці Болгарії, Румунії, та країнах що входять до Шенгенської угоди. Отримати дозвіл від батька дітей не можливо, через відсутність порозуміння між ними. Тому просила надати дозвіл на виїзд дітей на тимчасово окуповану територію України - в м. Донецьк та за межі України, без згоди батька, в її супроводі до досягнення дітьми 16-річного віку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягала та пояснила, що з11.08.2001 р. по 16.12.2013 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Від цього шлюбу у нас народилося двоє дітей, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ще до розірвання шлюбу, з грудня 2012 року відповідач ОСОБА_2 почав мешкати окремо та таким чином самоусунувся від виконання батьківських обов'язків стосовно виховання своїх малолітніх дітей. Діти залишилися мешкати разом з нею, та на її утриманні.

На данний час відповідач офіційно не працює, своїх забов'язань по сплаті аліментів на утримання дітей в повному обсязі не виконує.

Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок дітям біля моря задля підвищення світогляду, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов'язків.

Необхідного дозволу для цього, вона від батька дітей не має можливості отримати, оскільки, відповідач постійно мешкає на непідконтрольній Українській владі території.

З 2017 року взагалі не з'являвся та не виходив на зв'язок. Спроби з ним самостійно зв'язатися не дали жодних позитивних результатів.

Враховуючи те, що відповідач дітьми не піклується, не працює, аліменти у повному обсязі не сплачує, та те що у судове засідння за його заявою про перегляд заочного рішення про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України без його супроводу не з'явився, вважає, що такими діями відповідач зловживає своїми батьківськими правами, що суттєво шкодить інтересам дітей та є порушенням прав дітей на здоровий стан життя, фізичний моральний та духовний розвиток.

Відповідач в судове засідання не з'явився, до канцелярії суду 23.05.2018 року від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, та надав письмові пояснення в якіх вказав, що проти заявлених вимог позивачки заперечує, оскільки на отримання дозволів на виїзд дітей позивачка до нього не зверталась, жодних перешкод в отриманні такого дозволу ним не створювалось, він ніколи не перешкоджав відпочинку чи озоровленню дітей за межами країни. Підстави для задоволення позову відсутні, оскільки він не ухиляється від надання такого дозволу.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Рішення прийняти на розсуд суду. (а.с.18)

Вислухваши пояснення позивачки, свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 11.08.2001 року заявниця ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.10)

16 грудня 2013 року рішенням Волноваського районного суду Донецької області шлюб між ними розірвано (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 25.03.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції (а.с.6) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 16.10.2009 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції (а.с.7). Діти проживають разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

З пояснень позивачки вбачається, що після припинення фактичних шлюбних відносин, діти мешкають з нею, вони не підтримують з відповідачем ні яких відносин, за весь зазначений час відповідач не виявляв щодо дітей батьківського піклування, тобто самоусунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. У позасудовому порядку отримати дозвіл батька на виїзд дітей не має можливості.

Відповідно ст.ст.141, 150, 155 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному громадянину гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та повертатись на Україну. Дія зазначеної норми Конституції України поширюється і на неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

В відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року за №254-УІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно пункту 5.1.1 в'їзд на неконтрольовану територію дiтей, якi не досягли 16-рiчного вiку, здiйснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осiб. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КабiнетуМiнiстрiв України вiд 27 сiчня 1995 року № 57.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року№57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію та за межі України, а лише встановлено певний порядок її в'їзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей, а також беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей на тимчасово окуповану територію та за межі України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та вважає можливим надати дозвіл матері на виготовлення дітям проїзного документу на виїзд/в'їзд до неконтрольованої території України та за межі України без згоди батька в супроводі матері до досягнення дітьми 16 річного віку.

Керуючись статтями 7,150,155 Сімейного Кодексу України, статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», статті 9 Конвенції про права дитини, ст.ст. 5,7,12,81,89,263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, виготовити паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм та проїзний документ дитини для в'їзду/виїзду на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО) у Донецькій області та АР Крим, Російської Федерації, Республіці Туреччина, Арабської Республіці, Єгипет, Республіки Болгарії, Румунії та будь якої держави Шенгенської угоди, сину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньці - ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Люботин Харківської області.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на багаторазові тимчасові поїздки, в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення АТО) у Донецькій області та АР Крим, Російської Федерації, Республіки Туреччина, Арабської Республіки, Єгипет, Республіки Болгарії, Румунії, будь якої держави Шенгенської угоди, з сином - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та донькою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Люботин Харківської області, до досягнення дітьми 16-річного віку.

Повне рішення суду складено 29.05. 2018 року.

Оригінал рішення зберігаїться у справі № 2/221/806/2018.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.І.Мохов