Справа № 603/603/18
Провадження № 2/603/318/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

судді - Галіяна І. М.

секретаря судового засідання - Бішко І.М.

розглянувши заяву судді Галіяна Ігоря Михайловича про самовідвід у справі

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

предмет позову: визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації за місцем проживання -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області судді Галіяна І.М. перебуває вищевказана цивільна справа.

19.11.2018 року головуючим суддею по даній цивільній справі подано заяву про самовідвід.

Заява мотивована тим, що позивач по справі ОСОБА_1 згідно списку присяжних, затвердженого рішенням №130 Монастириської районної ради Тернопільської області від 11.11.2016 року, є присяжним Монастириського районного суду Тернопільської області, що може викликати сумнів в обєктивності та неупередженості при вирішенні вказаної справи.

Згідно п.5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

Заявлення самовідводу - це заява судді про неможливість участі у розгляді справи у звязку з наявністю певних обставин, які виключають можливість його участі у судовому розгляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Кодексу суддівської етики суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлений відвід слід задовольнити з наступних підстав.

В силу змісту ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

17.07.1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обовязковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути субєктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути обєктивно безстороннім тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати субєктивному і обєктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися субєктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за обєктивним тестом, тобто зясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь- якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

Окрім цього, як зазначив Європейський суд, професійні або персональні звязки між суддею і стороною у справі, або адвокатом сторони у справі також може спричинити сумніви у безсторонності (Pescador Valero v. Spain (ОСОБА_3 проти Іспанії), §27; Tocono and Profesorii Prometeisti v.Moldova (Токоно і Професорії Прометеїшті проти Молдови), §31; Micalief v.Malta (Мікалефф проти Мальти) (ВП), §102). Навіть непрямі фактори можуть бути взяті до уваги (Petur Thor Sigurtdn v.Iceland (Петур Top Сігурдссон проти Ісландії), §45).

Беручи до уваги ст. 61 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, яку схвалено Комітетом ОСОБА_4 Європи 17.11.2010 року на 1098 засіданні заступників міністрів, а також враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заяву про відвід головуючому - судді слід задовольнити з метою виключення підстав та мотивів сторін у справі для сумніву в безсторонності, уникнення в подальшому при розгляді справи сумнівів у обєктивності, а також упередження скарг, образ та відводів в адресу судді.

Згідно положенням ст. 40 ЦПК України, Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Керуючись ст.ст. 36, 39,40 ЦПК України, ст. 15 Кодексу суддівської етики, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді Галіяна Ігоря Михайловича про самовідвід його як головуючого судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації за місцем проживання передати в канцелярію Монастириського районного суду Тернопільської області для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_5