ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/3190/17

провадження № 22-ц/781/728/18

Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І.М.

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3,на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просив зобов'язати відповідача вибачитися на зборах садового товариства «ДБК» та спростувати відомості про самовільне підключення до електромережі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14.05.2017 року відбулись збори членів садівничого товариства «ДБК», на яких були присутні близько 50 чоловік. Серед присутніх був він, як представник своєї доньки - ОСОБА_5 члена товариства, та відповідач. Збори вирішували питання модернізації електроустановки та ліній електропередач. В ході зборів відповідач почав кричати, ображати його та поширювати завідомо неправдиву інформацію Відповідач публічно в присутності членів садового товариства заявив про те, що він нечесна людина і крадій, вказавши, що він не сплачує до товариства платежі за використану електроенергію, не сплачує внески, як член товариства, а також те, що він краде електроенергію шляхом самовільного підключення для того, щоб проводити зварювальні роботи, інші члени садового товариства повинні сплачувати за нього платежі за використану ним електроенергію. В присутності інших людей відповідач висловлював завідомо неправдиві образливі і грубі слова, що принижують, ганьблять честь і гідність позивача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачем ставиться питання про скасування вказаного судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначено, що суд першої інстанції неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

На думку позивача поясненнями свідків доведено факт поширення відповідачем відносно позивача неправдивих відомостей, які мають ганебний характер. При цьому, показання свідків, зазначені в судовому рішенні не відповідають дійсності. Суд безпідставно в своєму рішенні зазначив, що всі свідки пояснили, що конфлікту між позивачем та відповідачем не було, і що вони нічого не чули. Вважає, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд першої інстанції неправильно визначив характер такої інформації, вказавши, що вона є фактично оціночним судженням.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення позивача та його представника ОСОБА_6, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вислови відповідача базувались на оціночних судженнях, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, та не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності та їх спростуванню. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, принижують її честь, гідність чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданими їй ч. 1 ст. 277 ЦК У та відповідним законодавством правом на відповідь.

З такими висновками не можна повністю погодитись.

Судом встановлено, що 14.05.2017 року відбулись збори членів садівничого товариства «ДБК», на яких були присутні 10 уповноважених членів та 44 особи, як бажаючі брати участь у зборах уповноважених. Серед присутніх були позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4, що підтверджується протоколом № 12 загальних зборів уповноважених членів садівничого товариства «ДБК» від 14.05.2017 року (а.с. 29-30).

На час проведення цих зборів ОСОБА_3 не був членом товариства, що підтверджується довідкою № 35 від 31.07.2017 року, виданою головою правління товариства ОСОБА_7 (а.с.33)

Членом садівничого товариства «ДБК», ділянка № 252, є ОСОБА_5 (а.с.5) - дочка позивача, відповідно до виданою нею довіреності від 5.05.2017 року - ОСОБА_3 може бути її представником, в тому числі у садівничому товаристві «ДБК» (а.с.102).

Під час зборів садівничого товариства «ДБК» між позивачем та відповідачем виник конфлікт, відповідач висловив щодо позивача інформацію про самовільне підключення до електромережі і користування послугами електроенергії без оплати.

В засіданні суду першої інстанції відповідач пояснював, що висловлював свою особисту думку про те, що той, хто не здає кошти на модернізацію електроустановок, краде електроенергію. Ділянка № 252, яка належить ОСОБА_5, в 2016 році від'єднана від електропостачання за порушення правил користування електроенергією, про що складено відповідний акт. Наголошуваав, що на адресу позивача жодних образливих висловів не говорив.

Допитані в суді першої інстанції за клопотанням позивача свідки пояснювали, зокрема свідок ОСОБА_8, що події відбувались в 2016 році на загальних зборах; свідок ОСОБА_9, що говорилось про крадіжку електроенергії, але прізвище не називалось; свідок ОСОБА_10, що на зборах 10 або 28 квітня 2017 року на адресу позивача відповідач сказав, що на «шару» енергії не буде, зафіксовано два випадки розкрадання, але образливих слів вона не чула; свідок ОСОБА_11, що в 2016 році давав дозвіл на підключення позивача до електромережі і ним сплачувались кошти в товариство, але на зборах в 2017 році він не був; свідок ОСОБА_11, що збори в квітні 2017 року проходили сумбурно, між позивачем і відповідачем виник конфлікт щодо крадіжок електроенергії, образливих слів на адресу позивача він не чув, позивач повідомляв про наданий йому дозвіл; свідок ОСОБА_12 також пояснювала, що йшлося про те, що безкоштовне використання електроенергії закінчилось, ніхто не буде красти електроенергію.

Свідок ОСОБА_7, яка допитана за клопотанням відповідача, пояснювала, що 14.05.2017 року проходили збори уповноважених членів кооперативу, ОСОБА_3 вів себе агресивно з того приводу, що його ділянка без світла, всіх перебивав, кричав, і ОСОБА_4 зробив йому зауваження та сказав, що не буде як раніше. Образливих слів вона не чула. ОСОБА_3 не був і не є членом товариства, йому пояснювали, що все буде по правилам, коли вона приймала товариство, ставши його головою правління, то документів про оплату ОСОБА_3 електроенергії не було.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302).

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Суд не вправі зобов'язувати вибачатись у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Відповідно до вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сімї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до роз'яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації» згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно п.15 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ суди повинні зясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.

Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

У пп. 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Встановлено, що позивач не є членом садівничого товариства «ДБК», був представником інтересів своєї доньки ОСОБА_5 на підставі довіреності, яка є членом вказаного товариства.

У 2017 році на загальних зборах садівничого товариства «ДБК» між позивачем та відповідачем виник конфлікт, ОСОБА_4 звинуватив ОСОБА_3 у самовільному підключенні до електромережі, шляхом накидання проводів, даний факт не заперечувався сторонами, та підтверджується показами свідків, допитаних в суді першої інстанції.

Як підтверджується матералами справи, позивачем дійсно на садовій ділянці, належній його дочці, проводилися зварювальні роботи з дозволу голови садівничого товариства «ДБК» (а.с. 94), за що ОСОБА_3 були сплачені кошти до каси садівничого товариства «ДБК», що відображено у членській книжці садівника (а.с. 96-101), з цією метою електриком товариства накидалися проводи на електромережу, що зазначалось в суді першої інстанції свідком ОСОБА_13, який був електриком.

Як пояснив в засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_4, він вважав і говорив на зборах, що ОСОБА_3 на зазначеній садовій ділянці кооперативу самовільно підключався до електромережі і безкоштовно користувався електроенергією, не маючи на це права, а про те, що був дозвіл, оплата послуг і доручення від члена кооперативу - дочки позивача, він не знав і не цікавився.

Суд вважає, що факт повідомлення ОСОБА_4 на загальних зборах садівничого товариства «ДБК» недостовірної інформації про те, що ОСОБА_3 самовільно підключався до електромережі, знайшов підтвердження.

Тобто позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права на повагу до його честі, гідності, ділової репутації.

Проте суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 263, 264 ЦПК України на зазначене уваги не звернув; не вжив заходів до захисту порушених особистих немайнових прав позивача.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, дослідженим доказам, поясненням свідків, норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, застосовані судом неправильно, тому оскаржене судове рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та зобов'язання ОСОБА_4 на загальних зборах садівничого товариства «ДБК» спростувати поширену ним недостовірну інформацію, що ОСОБА_3 самовільно підключався до електромережі.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача вибачитися задоволенню не підлягають за їх безпідставністю, не ґрунтуються на положеннях ст. ст. 16, 277 ЦК України, тому що таке зобов'язання буде порушенням прав, встановлених Конституцією і законами України та покладенням обовязків при відсутності передбачених для цього чинним законодавством підстав.

Статтею 133 ЦПК визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування сплаченого судового збору - 800 грн.

Відповідно до вимог ст. 138 ЦПК в редакції Закону № 2147-VIІІ витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу адвоката документально не підтверджені, тому вимоги про їх відшкодування не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 на загальних зборах садівничого товариства «ДБК» спростувати поширену ним недостовірну інформацію, що ОСОБА_3 самовільно підключався до електромережі.

У задоволенні позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_4 вибачитися перед ОСОБА_3 відмовити.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ідент. код НОМЕР_1, сплачений судовий збір в сумі 800 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

О.А. Письменний