Провадження № 4-с/761/149/2018
У Х В А Л А

24 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Мальцева Д.О.

за участю секретаря Шилан Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суді у м. Києві цивільну справу за скрагою ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Сіренко С.В. відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.01.2018р. про розшук майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 52698937,

В С Т А Н О В И В:

16.02.2018 року на адресу Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_1, згідно якої заявник просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Сіренко С.В. Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України України про розшук майна боржника по виконавчому листу №761/22657/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м.Києва.

Скаргу мотивовано тим, що 11.01.2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сіренко С.В. була винесена постанова про розшук майна боржника на підставі виконавчого листа №761/22657/15-ц, виданого 22.06.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії №05/КЛ-2006 від 25.04.2006 року в розмірі простроченої заборгованості за кредитом в сумі 1 285 456,26 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 324 618,60 грн.; пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості за процентами з 12.01.2010 року по 05.05.2015 року в розмірі 5 847 844,60 грн. пені за несвоєчасну сплату простроченої заборгованості за кредитом з 11.11.2010 року по 05.05.2015 року в розмірі 21 030 064,41 грн., а всього 28 487 983, 87 грн.

Разом з тим, заявник вважає, що вказана постанова була винесена державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а саме: при винесенні вказаної постанови державний виконавець не врахував, що рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.03.2016 року не набрало законної сили, оскільки воно було оскаржено заявником в апеляційному порядку.

При цьому, на даний момент апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги заявника на рішення суду першої інстанції від 15.03.2016 року зупинено до моменту вирішення спору Голосіївським районним судом м.Києва за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Експобанк» про визнання правочину недійсним, зокрема угоди до договору відновлювальної кредитної лінії від 11.11.2009 року.

За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення державним виконавцем своїх прав як володільця розшукуваного майна, заявник просить скаргу задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 20.02.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною скаргою, яку призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.04.2018 року.

В судовому засіданні представник заявника підтримав подану ним скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

Також, представником заявника було заявлено клопотання про об'єднання в одне провадження цивільних справ №4-с/761/156/2018 та №4-с/761/149/2018, у задоволенні якого ухвалою суду від 24.04.2018 року було відмовлено.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - державний виконавець Верес В.В. в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що в силу положень ст.ст. 35, 36 Закону України «Про виконавче провадження», дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови були правомірними, а сама постанова винесена на підставі та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Також, представником заінтересованої особи було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень на скаргу та копій матеріалів виконавчого провадження, яке ухвалою, постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, було задоволено в повному обсязі.

Вислухавши представників заявника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та копії матеріалів виконавчого провадження №52698937, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності з ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як визначено ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні в Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №52698937, відкрите 21.10.2016 року за заявою ПАТ «Експобанк» та на підставі виконавчого листа №761/22657/15-ц, виданого 22.06.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Експобанк» заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії №05/КЛ-2006 від 25.04.2006 року в розмірі простроченої заборгованості за кредитом в сумі - 1 285 456,26 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 324 618,60 грн.; пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості за процентами з 12.01.2010 р. по 05.05.2015 року - 5 847 844,60 грн., пені за несвоєчасну сплату простроченої заборгованості за кредитом з 11.11.2010 року по 05.05.2015 року - 21 030 064,41 грн., а всього 28 487 983,87 грн.

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження №52698937, 21.10.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 31 336 782,25 грн.

При цьому, в процесі виконання виконавчого листа державним виконавцем було з'ясовано, що згідно інформації Єдиного державного реєстру МВС та АІС «Національний банк даних «Автомобіль» станом на 19.12.2017 року за боржником зареєстровано транспортний засіб.

У зв'язку з зазначеним та на підставі ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», 11.01.2018 року державним виконавцем було винесено постанову, якою оголошено в розшук належний боржнику транспортний засіб марки «MISUBISHI PAJERO, колір сірий, номер кузова НОМЕР_1, 2007 року випуску, ДНЗ: НОМЕР_2.

Разом з тим, судом встановлено, що, не погоджуючись з рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.03.2016 року, заявник через свого представника подав на вказане рішення суду апеляційну скаргу, на підставі якої ухвалою Апеляційного суду м.Києва було відкрито провадження у цивільній справі.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 28.03.2017 року апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги заявника на рішення суду першої інстанції від 15.03.2016 року зупинено до моменту вирішення спору Голосіївським районним судом м.Києва за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Експобанк» про визнання правочину недійсним, зокрема угоди до договору відновлювальної кредитної лінії від 11.11.2009 року.

Будь-яких доказів на підтвердження відновлення вказаного провадження та розгляду Апеляційним судом м.Києва по суті апеляційної скарги заявника, матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з вказаною скаргою, заявник, як на підставу для визнання постанови про розшук майна боржника від 11.01.2018 року незаконною та її скасування, посилався на те, що вказана постанова була винесена державним виконавцем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а саме: при винесенні вказаної постанови державний виконавець не врахував, що рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.03.2016 року не набрало законної сили, оскільки воно було оскаржено заявником в апеляційному порядку.

Так, ч.ч.1, 2 ст. 278 ЦПК України встановлено, що рішення рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасника справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови к відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за насідками апеляційного перегляду.

Згідно з п.1 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущеного до негайного виконання).

Разом з тим, п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

При цьому, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений виконавцем на все майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках банку та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що 13.03.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п.2 ч.1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, як вбачається, про наявність ухвали Апеляційного суду м.Києва від 28.03.2017 року Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стало відомо 20.02.2018 року з відповідної заяви боржника.

Отже, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, а також встановлених обставин справи, суд вважає, що в силу положень ст.ст. 35, 36 Закону України «Про виконавче провадження», дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови були правомірними, а сама постанова винесена на підставі та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, відповідно до положень ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Сіренко С.В. відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.01.2018р. про розшук майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 52698937 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Сіренко С.В. відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.01.2018р. про розшук майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 52698937 залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п'ятнадяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва чрез Шевченківський районний суд м.Києва.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поноволення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали складено 27.04.2018 року.

Суддя: