Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1601/18 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Микитюк О.Ю.

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № №286/1601/18-ц за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про стягнення інфляційних витрат за час прострочення зобов'язання, 3% річних від простроченої суми та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь за час прострочення з 29.05.2015 по 30.04.2018 включно інфляцію у розмірі 15 545 грн 67 коп., 3% річних у розмірі 3 758 грн 14 коп. та на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 23.11.2009 у справі №2а-11256/09 її позовні вимоги до управління праці і соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації було задоволено у повному обсязі: визнані неправомірними дії відповідача та стягнуто з останнього на її користь передбачену ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" доплату до заробітної плати за період з 01.09.1996 по 31.12.2008 в сумі 40 012 грн 00 коп., а також передбачену ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чонобильської катастрофи" допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за період з 01.08.2008 по 31.07.2009 в сумі 2 800 грн. Вказана постанова набрала законної сили 04 грудня 2009 року, а тому вона є обов'язковою для виконання. Однак, грошове зобов'язання, яке виникло на підставі вказаної постанови суду з 23 листопада 2009 року по теперішній час, тобто більше 8 років, не виконується, що є безумовним порушенням її прав, тягне за собою відповідальність, передбачену законодавством та відповідно є правовою підставою для звернення до суду.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано наведені в позовній заяві висновки Великої Палати ВС, згідно яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, з рішення суду. Крім того, судом не було враховано норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику ЄСПЛ, оскільки в рішенні не надано оцінку жодному рішенню ЄСПЛ, наведеному в позовній заяві.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 23.11.2009 у справі №2а-11256/09 позовні вимоги ОСОБА_1 до управління праці і соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації було задоволено та визнано непровомірними дії відповідача по проведенню виплат, що встановлені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і стягнуто з останнього на її користь передбачену ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" доплату до заробітної плати за період з 01.09.1996 по 31.12.2008 в сумі 40 012 грн, а також передбачену ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чонобильської катастрофи" допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за період з 01.08.2008 по 31.07.2009 в сумі 2 800 грн. Вказана постанова набрала законної сили 04 грудня 2009 року.

Копія повідомлення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 22.03.2018 №374(38138)3.1-25/18/3656 про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою, свідчить, що подана позивачем постанова Овруцького районного суду Житомирської області від 23.11.2009 відповідно до п.7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440, прийнята для обліку та включена до Першої черги задоволення вимог. Номер в реєстрі рішень: 560444631. Дата внесення: 22 березня 2018 року.

Листом №07-04/2274 від 21.05.2018 управління праці і соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації повідомило позивача про причини невиконання рішення суду, а саме: виплата коштів не здійснювалася, так як Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки та кошторисами видатків на 2005-2018 роки кошти на виплату допомог та компенсацій згідно рішень суду для управління не передбачалися. На виконання повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою, управлінням було надіслано відповідну довідку. В подальшому дана справа буде передана управлінням ДВС ГТУЮ у Житомирській області для виплати коштів до Державної казначейської служби України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що підстав для задоволення позову не було.

При цьому судом враховано, що згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845.

Відповідно до п.2 даного Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно п.3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За приписами п.50 Порядку компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

В ст.1 ЦК України законодавець закріпив, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведене, враховуючи правову природу коштів, які виплачуються на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і які є гарантованою державою виплатою, а не сплатою суми боргу, а також наявність визначеного Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» спеціального механізму виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, який включає зокрема і нарахування компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, в разі, якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, суд правильно вважав, що до спірних правовідносин не може бути застосована ст.625 ЦК України.

Правильними також є висновки суду в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Так, згідно з ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п.10-1 постанови від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

У рішенні від 03.10.2001 N 12-рп/2001 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000 рік" та статті 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою) Конституційний Суд дійшов висновку, що Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів (статті 56,62).

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовує та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді