Номер провадження: 22-ц/785/3583/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2017 року (суддя Загороднюк В.І.),

встановив:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, просила визнати шлюбний договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №5-1264 від 15 червня 2015 року недійсним повністю, стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 551,20 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 16.07.2010 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.10.2015 року до повноліття дитини.

09.06.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем.

Однак, після звернення з позовної заявою до суду, відповідач переконував її у тому, що хоче відновити сімейні відносини, просив забрати позовну заяву та наполягав у необхідності підписати шлюбний договір, при якому начебто правова захищеність її майна більш надійна.

15.06.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси із заявою про залишення позовної заяви без розгляду.

В той самий день вони з відповідачем уклали шлюбний договір, що зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №5-1264 від 15 червня 2015 року, в якому застосували правовий режим окремих видів майна (рухомого та нерухомого).

15 липня 2015 року, тобто через місячний термін після підписання шлюбного договору, позивач придбав пай у ЖК «Набережний квартал», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського 3/1.

ОСОБА_2 усвідомлює, що у звязку з терміновою необхідністю з боку відповідача укладання договору майнових прав на новозбудоване майно (квартиру), відповідач, ввівши її в оману, заздалегідь змінив статус майна подружжя (не можливість його поділу), примусив її звернутися з відповідною заявою про залишення позовної заяви про розірвання шлюбу без розгляду.

Незважаючи на свої переконання, 15.06.2015 року - після підписання шлюбного договору позивач не бажаючи підтримувати шлюбні відносини, нехтував сімейними цінностями, вони продовжували проживати окремо, а через 10 днів він оформив та підписав договір про внесення паю у новозведене нерухоме майно.

Під впливом душевних хвилювань, викликаних обіцянками ОСОБА_3, вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Натомість, відповідач зловживаючи її довірою, скориставшись нагодою, навмисно переконав її підписати шлюбний договір з метою придбання та привласнення собі квартири у ЖК «Набережний квартал», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського 3/1, яка фактично була набута за час їхнього шлюбу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору недійсним відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що умови шлюбного договору не порушують вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України. Доказів того, що при укладенні шлюбного договору позивачка, під впливом душевних хвилювань, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивачкою суду не надано.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що на момент укладання шлюбного договору ОСОБА_2 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідач після підписання шлюбного договору здійснив придбання квартири у ЖК «Набережний квартал», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 3/1.

Відповідно до п.2.2 шлюбного договору, майно (нерухоме та рухоме) придбане кожним з подружжя за час шлюбу, належатиме як за час шлюбу, так і у випадку його розірвання на праві особистої приватної власності тому, ким це майно буде придбано або на кого воно буде зареєстроване чи оформлене.

Таким чином був змінений статус майна подружжя для подальшої неможливості його поділу.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з 16.07.2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №498 (а.с.5).

09.06.2015 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_3

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2015 року позовну заяву було залишено без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, в звязку з подачею позивачкою заяви про залишення позову без розгляду (а.с.6 -7, 12).

15 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюбний договір, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №5-1264 та посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5

Відповідно до п. 2.2. шлюбного договору майно (нерухоме або рухоме) придбане кожним з подружжя за час шлюбу, належатиме як за час шлюбу, так і у випадку його розірвання на праві особистої приватної власності тому, ким це майно буде придбане або на кого воно буде зареєстроване чи оформлене.

Згідно п. 5.8. шлюбного договору нотаріусом було розяснено сторонам ст. ст. 60-74 (право спільної сумісної власності подружжя), ст. ст. 57 59 (право особистої приватної власності дружини та чоловіка), ст. 100 (зміна умов шлюбного договору), ст. 101 (право на відмову від шлюбного договору), ст. 102 (розірвання шлюбного договору) та ст. 103 (визнання шлюбного договору недійсним) Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 5.10. шлюбного договору сторони свідчать, що текст цього документу ними уважно прочитаний, жодних технічних, логічних помилок не виявлено (а.с.9 10).

Згідно ч. 1 ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки.

Згідно ст. 94 СК України шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 СК України сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Отже, умови шлюбного договору не порушують вимог ст. 203, 215 ЦК України. Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Оскільки матеріали справи не містять та апелянтом не доведено, що при укладенні шлюбного договору позивачка, під впливом душевних хвилювань, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_2 у задоволені позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є недоведеними та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на здійснення відповідачем продажу автомобілю через мережу інтернет не може прийматись до уваги, оскільки в суді першої інстанції питання розпорядження автомобілем не вирішувалося.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 16 травня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_6