У Х В А Л А

21 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 607/12895/17

Провадження № 14-196 цс 18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом ОСОБА_3 (далі також - позивач) до Тернопільської міської ради (далі також - відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог - Прокуратури Тернопільської області (далі також - третя особа), про визнання протиправним і скасування рішення

за касаційною скаргою позивача на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 5 грудня 2017 року та

в с т а н о в и л а:

16 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: визнати протиправним і скасувати рішення відповідача № 6/30/88 від 22 березня 2013 року про затвердження третій особі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,35 га під будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудинковими приміщеннями громадського призначення та гаражами для легкових автомобілів на АДРЕСА_1; про надання третій особі цієї ділянки у постійне користування; віднесення її до земель житлової та громадської забудови; зобов'язання третьої особи у двомісячний термін здійснити державну реєстрацію права постійного користування вказаною земельною ділянкою.

23 жовтня 2017 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області постановив ухвалу, якою відмовив позивачу у відкритті провадження у справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на спір поширюється юрисдикція адміністративного суду. На підтвердження цієї позиції суд першої інстанції застосував висновки Верховного Суду України, сформульовані у постановах від 19 січня 2016 року у справі № 21-3690 а 15 та від 7 червня 2016 року у справі № 21-1341 а 16, а також практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04). На думку суду, відповідач, ухвалюючи оскаржуване рішення, фактично реалізував делеговані йому державою владні повноваження, якими він наділений за законодавством; спірні правовідносини мають публічно-правову природу, а тому справа має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

5 грудня 2017 року Апеляційний суд Тернопільської області постановив ухвалу, якою залишив без змін ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у спірних правовідносинах позивач як заступник голови Громадської спілки «Рада Бізнесу Тернопілля», як мешканець міста і як депутат Тернопільської міської ради не захищає своє речове право на відповідну земельну ділянку. Вказане, на думку апеляційного суду, унеможливлює застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510 цс 15. Враховуючи те, що спір стосується захисту публічно-правового інтересу позивача, апеляційний суд дійшов висновку, що справа має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Крім того, суд звернув увагу, що ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23 березня 2017 року у справі № 607/13749/16-ц провадження за аналогічною частиною позову було закрите у зв'язку з тим, що справа не може розглядатися за правилами цивільного судочинства.

23 грудня 2017 року позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 5 грудня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що справа про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з погляду його законності. Вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки за результатами його реалізації в особи виникає цивільне право, а спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. Позивач вказує на те, що в його ситуації вимога про визнання незаконним рішення суб'єкта владних повноважень відповідає способам захисту порушеного цивільного права, що передбачені статтею 16 Цивільного кодексу України та має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Підґрунтям і метою пред'явлення цієї позовної вимоги є оспорювання речового права особи (зокрема й права власності), що виникло в результаті та після реалізації оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу (далі також - ЦПК) України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким ЦПК України викладений у новій редакції.

19 січня 2018 року Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду ухвалою відкрив провадження у справі.

13 лютого 2018 року третя особа подала відзив на касаційну скаргу, в якому вказала на те, що законність рішення відповідача № 6/30/88 від 22 березня 2013 року вже була предметом судового розгляду у справі № 607/13749/16-ц у спорі між тими самими сторонами. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2017 року провадження у вказаній справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції, що діяла на той час, оскільки справа має розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

На думку третьої особи, прийняття Тернопільським міськрайонним судом повторно до розгляду цивільного позову позивача про скасування рішення відповідача № 6/30/88 від 22 березня 2013 року суперечило б ухвалі Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2017 року у справі № 607/13749/16-ц, що набрала законної сили та не оскаржена позивачем.

21 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду призначив справу до судового розгляду.

2 травня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що позивач оскаржує ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 5 грудня 2017 року з підстав порушення ними правил предметної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, справа розглядатиметься Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільської міської ради, третя особа без самостійних вимог - Прокуратура Тернопільської області про визнання протиправним і скасування рішення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 5 грудня 2017 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 20 червня 2018 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:С. В. БакулінаН. П. Лященко
В. В. БританчукО. Б. Прокопенко
В. І. ДанішевськаЛ. І. Рогач
О. С. ЗолотніковІ. В. Саприкіна
О. Р. КібенкоО. М. Ситнік
В. С. КнязєвО. С. Ткачук
Л. М. ЛобойкоВ. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська