Провадження № 2/522/7438/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді Бойчука А.Ю.,

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, згідно якої просила: стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму, сплачену нею за забовязаннями ОСОБА_2 за умовами кредитного договору № НОМЕР_1 в розмірі 120 399, 57 швейцарських франків.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та АКІБ «УкрСиббанк», був укладений Договір поруки № 269-08 П МК, відповідно до умов якого позивач надала поруку перед АКІБ «УкрСиббанк» за виконання зобовязань ОСОБА_2 за Кредитним договором № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року, згідно з яким ОСОБА_2 отримав від АКІБ «УкрСиббанк» кредит в сумі 402 664, 00 швейцарських франків.

Додатковою угодою № 1 від 27.04.2006 року до Кредитного договору № НОМЕР_1 внесено зміни та збільшено суму кредиту до 658 514, 00 швейцарських франків. На підставі цього, було укладено й додаткову угоду № 1 до договору поруки № 269-08 П МК з урахуванням вказаних змін до кредитного договору.

У звязку з відмовою ОСОБА_2 від виконання вимог кредитного договору та погашення заборгованості, 16.04.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до ОСОБА_1 з вимогою здійснити погашення утвореної заборгованості.

Позивач зазначає, що вона, як поручитель, сплатила АКІБ «УкрСиббанк» за кредитним договором № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року замість Відповідача 120 399, 57 швейцарських франків, які й просить стягнути зі ОСОБА_2, на підтвердження чого надала суду копії банківських квитанцій та довідку АКІБ «УкрСиббанк».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщався належним чином.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 260 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір від 27.04.2006 року № НОМЕР_1, згідно умов якого банк зобовязувався надати ОСОБА_2, а ОСОБА_2 зобязувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у формі не поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії 402 664, 00 швейцарських франків у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Надання кредиту з 27.04.2006 року по 27.04.2013 року.

У забезпечення виконання Кредитного договору, був укладений договір поруки № 269-08 П МК від 27.04.2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 260 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Предметом вищевказаного Договору поруки є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором від 27.04.2006 року № НОМЕР_1.

Згідно п.1.3. Договору поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, та сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у вказаному кредитному договорі.

Додатковою угодою № 1 від 02.06.2006 року до кредитного договору № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року внесено зміни до п. 1.1 кредитного договору у вигляді збільшення розміру кредиту до 658 514 швейцарських франків. У звязку з цими змінами було укладено додаткову угоду № 1 від 02.06.2006 року до договору поруки № 269-08 П МК від 27.04.2006 року.

Судом встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що ОСОБА_2 через деякий час відмовився від повернення кредитних коштів та АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про погашення утвореної заборгованості, яка складала 470 354 швейцарських франків.

У звязку з цим, ОСОБА_1 протягом 2008-2009 років сплатила за кредитними зобовязаннями відповідача 120 399, 57 швейцарських франків, що підтверджено копіями банківських квитанцій.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача, що в зазначених банківських квитанціях в графі призначення платежу не зазначено номер кредитного договору, зважаючи, що всі банківські квитанції містять посилання, що грошові кошти сплачувались за погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного договору № 361 (позичальник ОСОБА_2, платник ОСОБА_2Г.)

В свою чергу, з огляду на додаткову угоду № 1 від 26.03.2007 року до кредитного договору № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року, у звязку зі зміною програмного забезпечення Банку, в якому здійснюється обслуговування кредитних процесів, Сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме № НОМЕР_1, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме 0.

Також, судом досліджено довідку АКІБ «УкрСиббанк» № 37-1/38-1/2656 від 02.02.2009 року, якою підтверджено, що ОСОБА_1 як майновий та фінансовий поручитель виконує зобовязання (погашає заборгованість) за кредитним договором № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року (позичальник за кредитним договором ОСОБА_2П.)

Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача стосовно того, чи мала особа, яка видала відповідну довідку АКІБ «УкрСиббанк» повноваження надавати таку інформацію.

З цього приводу суд зазначає, що довідку видано тією ж особою, якою й було укладено кредитний договір № НОМЕР_1 та договір поруки № 269-08 П МК, а саме начальником відділення № 260 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено належними доказами, що ОСОБА_1, на виконання вимог договору поруки № 269-08 П МК сплатила замість ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 120 399, 57 швейцарських франків, які останній мав сплатити за кредитним договором № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року.

Не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване набранням законної сили рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.05.2010 року по справі № 2-429/10 та рішення апеляційного суду Одеської області по справі № 22-ц-13114/10, враховуючи те, що даний спір виник з інших підстав, аніж ті, що зазначені у вказаних судових рішеннях, незважаючи на те, що у цих спорах сторони ті ж самі.

Суд після дослідження вказаних судових рішень, приходить до висновку, що на момент розгляду справи № 2-429/10 кінцевий термін, згідно графіку погашення кредиту, не настав, тому були відсутні підстави та передчасним стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів сплачених на виконання умов договору поруки, так як термін погашення кредиту спливав лише 27.04.2013 року.

Суду також надано виписку з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», акт приймання-передачі від 19.12.2011р. та витяг з додатку І (Перелік прав вимоги за кредитами), відповідно до яких право вимоги за кредитним договором № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

В квітні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2013 року у справі № 521/5179/13-ц стягнуто солідарно зі ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за договором про надання кредиту №246-08МК від 27.04.2006 року з урахуванням процентів у загальному розмірі 5011249,48 гривень. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 квітня 2006 року, у звязку із порушенням основного зобовязання за договором про надання кредиту №246-08МК від 27 квітня 2006 року у вигляді нежитлової будівлі, загальною площею 345,5кв.м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, вул. Рекордна, 17-А, вартістю 5817080,00 гривень, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.10.2014 року у справі № 521/5179-13-ц викладено резолютивну частину рішення суду першої інстанції у наступній редакції: «У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № НОМЕР_1 від 27 квітня 2006 року в сумі 5 011 249,48 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 квітня 2006 року, та додаткового договору №1від 02 червня 2006 р. до іпотечного договору - на нежитлову будівлю, адміністративно - комерційний центр загальною площею 345,5 кв. м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, вул. Рекордна, 17-А, вартістю 5 817 080, 00 грн., що належить ОСОБА_2 на підставі рішення Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2010 року шляхом надання ПАТ «Дельта Банк» права на продаж предмета іпотеки за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна та під час його відчуження. В решті рішення залишено без змін.

На підставі вказаних судових рішень зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року, отже до ОСОБА_2 перейшло право вимоги до ОСОБА_2 на грошові кошти в розмірі 120 399, 57 швейцарських франків, сплачених нею як поручителем у 2008-2009 роках.

Частиною першою статті 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

З огляду на те, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2013 року у справі № 521/5179/13-ц та рішення апеляційного суду Одеської області від 09.10.2014 року у справі № 521/5179-13-ц набрали законної сили у жовтні 2014 року, а ОСОБА_1 звернулась з даним позовом у липні 2016 року, тому клопотання представника відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно достатті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина першастатті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, другастатті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення на її користь зі ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 120 399, 57 (сто двадцять тисяч триста девятнадцять) швейцарських франків 57 сантимів, сплачених ОСОБА_1 за зобовязаннями ОСОБА_2 за умовами кредитного договору № НОМЕР_1 від 27.04.2006 року.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, ЦПК України; суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3, АДРЕСА_2) грошову суму, сплачену за зобовязаннями ОСОБА_2 за умовами кредитного договору № НОМЕР_1 у розмірі 120 399,57 (сто двадцять тисяч триста девяносто девять) швейцарських франків 57 сантимів.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь держави суму судового збору в розмірі 6890,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 16.11.2018 року.

Суддя А. Ю. Бойчук