Справа № 336/1550/18
Пр. № 2/336/1480/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі законного представника - ОСОБА_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в особі законного представника - ОСОБА_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в особі законного представника - ОСОБА_3, про усунення перешкод у здійсненні права власності,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду позов про усунення перешкод у здійсненні права власності на належний йому будинок АДРЕСА_1

В позові зазначив, що право власності на житло набув на підставі договору дарування від 05.04.2005 року і зареєстрував його в товаристві з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Окрім позивача і третіх осіб, які утворюють з позивачем одну родину, на реєстраційному обліку в житлі перебуває відповідач, яка не є членом сім'ї позивача, не пов'язана з ним спільним побутом. Відповідач не лише зареєстрована в належному позивачеві житлі, а іноді відвідує його, залишаючись проживати в ньому на певний час. Відповідач веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртним, руйнує та псує жилі приміщення, вчиняє сварки, які спонукають позивача на звернення до правоохоронних органів.

Сервітут щодо користування відповідачем будинком не встановлений, підстав для користування жилими приміщеннями в будинку у неї немає.

Між тим перебування ОСОБА_2 на реєстраційному обліку в будинку і періодичні з'явлення відповідача в житлі позивача створюють йому перешкоди в реалізації повною мірою права власності, тому він просить визнати її такою, що втратила право користування приміщеннями в будинку, а також виселити з належного йому житла без надання іншого житлового приміщення.

Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження як така, що є малозначною, з викликом учасників справи.

В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили судовий розгляд без участі позивача.

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з'явилась, відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала.

За викладених обставин суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України зі згоди позивача, висловленої в його письмовій заяві, ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Третя особа надала суду аналогічне звернення, яке містить прохання про розгляд справи у її відсутність, внаслідок чого суд вирішив спір без участі третьої особи.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивачу належить право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 05.04.2005 року (а. с. 7-8). В будинку перебуває на реєстраційному обліку відповідач (а. с. 12).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб.

До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

В силу ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності, а гідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи вимоги позову, суд виходить з того, що відповідач не лише знаходиться на реєстраційному обліку в житлі позивача, а й фактично користується ним, тому вважає, що розв'язанню підлягають вимоги про виселення, тобто позбавлення права фізичного користування приміщеннями в будинку, яке (користування) періодично здійснюється відповідачем.

При розв'язанні цієї вимоги суд враховує зміст письмових пояснень позивача про те, що відповідач є дружиною його батька - ОСОБА_7, чия смерть сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 і вважає за необхідне ухвалити рішення на користь позивача, виходячи з такого.

За змістом ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача (власника) відносяться подружжя наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача (власника) можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним та ведуть з ним спільне господарство.

Дослідженими судом фактичними даними встановлено, що ОСОБА_2 оселилися в зазначеному житлі як член сім'ї попереднього власника - ОСОБА_7

За містом ст. 383 ЦК України, ст. 156 ЖК України, відповідно до якої члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В силу ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Вирішуючи позов на користь ОСОБА_1, суд вважає, що відповідно до наведених положень закону право ОСОБА_2 як члена сім'ї власника на користування належним власникові житлом походить від права власності на нього власника, тому воно припиняється з припиненням права власності ОСОБА_7 по мірі відчуження останнім вказаного об'єкта нерухомості на підставі договору дарування від 05.04.2005 року.

Оскільки ОСОБА_1 належить право власності на спірне житло, між тим відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права власності, у відсутність правових підстав для проживання відповідачки в належному позивачу житлі, суд вважає за необхідне захистити право позивача в обраний ним спосіб та ухвалити рішення про виселення відповідача з належного позивачеві будинку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» виселення особи з жилого приміщення є підставою і для знаття з реєстрації.

У зв'язку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Керуючись ст. ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива