АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 636/99/17

Провадження № 22-ц/790/171/18

21 травня 2018 року

м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, представник відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 травня 2017 року(суддя Ковригін О.С.) у справі №636/99/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Банк Михайлівський» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Банк Михайлівський» про захист прав споживача фінансових послуг.

В обґрунтування позову вказує, що починаючи з 2014 року він був вкладником ПАТ «Банк Михайлівський» та користувався його послугами.

На підставі договору №980-006-0 травня 2014 року ним у Банку відкрито поточний рахунок №2502 і на підставі його заяви відкрито картковий рахунок «Ощадний» № 2501, на який зараховувалися проценти за вкладами та проценти на залишок коштів на рахунку.

05 травня 2016 року між ним та ТОВ «Інвестиційно-рахунковий центр» укладено договір позики на суму 10000 грн., за яким він перевів на рахунок товариства кошти.

19 травня 2016 року на його поточний рахунок у Банку зараховані кошті 10000 грн., які надійшли від ТОВ «ІРЦ» з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-006-00233311 від 05 травня 2016 року», а на рахунок № 2501 зараховано кошти в сумі 90,58 грн. з призначенням платежу « оплата процентів за договором 980-006-000233311 від 05 травня 2016 року».

23 травня 2016 року розпочато процедуру виведення з ринку ПАТ «Банк Михайлівський» шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації і на підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» включено до категорії неплатоспроможних.

Однак, ОСОБА_2 відмовився включити його до загального реєстру вкладників, обґрунтовуючи відмову тим, що зарахування коштів на його рахунок є нікчемним правочином, а тому право власності у нього на ці кошти не виникає.

Вважає дії Банку неправомірними, оскільки переказ коштів не є правочином, а є операцією з розрахунково-касового обслуговування, тому підстав для визнання його недійсним немає.

Враховуючи неповернення Банком коштів, пеня за прострочення ОСОБА_2 зобовязання по відшкодуванню коштів за рахунок ОСОБА_2 за вкладом за період з 13 липня 2016 року по 10 січня 2017 року(182 дні) становить 55094, 56 грн., упущена вигода 1700, 34 грн., інфляційні збитки- 1133,05 грн., 3% річних -255,05 грн.

Також незаконними діями ОСОБА_2 йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у перенесенні душевних страждань в звязку з неясністю щодо наявності його вкладу.

Просить визнати протиправним віднесення Уповноваженою особою ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» переказів коштів, здійснених 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на його рахунки №2502 № 2501, загальною сумою 10090, 58 грн. до категорії правочинів і визнання їх нікчемними правочинами.

Стягнути кошти в сумі 69890 грн. 63 коп., в тому числі суму вкладу-10207 грн. 63 коп., пеня -55094 грн. 56 коп., упущена вигода 1700, 34 грн., інфляційній нарахування -1133,05 грн., 3% річних 255, 05 грн. моральна шкода 1500 грн.

Відповідач ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб позовні вимоги не визнав. У Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації. Гарантії Закону №4452-VI не поширюються на ситуацію позивача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Представник третьої особи ПАТ «Банк Михайлівський» в судове засідання не зявився.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 не отримані кошти за договорами строкового банківського вкладу (депозиту), розміщеними в ПАТ «Банк Михайлівський» в сумі 10000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Судом не зазначено щодо його позовної вимоги про визнання протиправними дій ОСОБА_2, які позбавили його права власності на належні йому кошти і завдали моральної та матеріальної шкоди.

У звязку з неотриманням коштів у відповідності до вимог чинного законодавства він має право на отримання 3% річних, пені, інфляційних нарахувань, моральної шкоди, а також упущеної вигоди, оскільки за звичайних обставин, якби його право не було б порушено, він своєчасно отримав би кошти до 13 липня 2016 року, тоді він міг їх покласти на депозит в ПАТ КБ «ПриватБанк» під 20% річних.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У травні 2016 року між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір «Капітал+» (Новий) з виплатою процентів щомісячно. Згідно вказаного договору ОСОБА_1 передано у власність ТОВ «ІРЦ» 10000 грн.

Банк не брав участі в залучені коштів від позивача, а отже підстави для відшкодування ОСОБА_2 коштів відсутні.

Гарантії Закону про СГВФО не поширюється на ситуацію з ОСОБА_1, а кошти в сумі 10090,58 грн. зараховані 19 травня 2016 року на рахунок позивача на підставі нікчемного правочину, не підлягають виплаті у зв'язку з тим, що платіжна операція з повернення фінансовою компанією коштів Позивачу не має жодного відношення до банківського вкладу.

Законом встановлено спеціальний порядок відшкодування гарантованої суми за вкладами фізичних осіб, дотримання якого є обовязковим.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що скарги підлягають задоволенню частково, а провадження закриттю.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково суд першої інстанції виходив з тих обставин, що гарантії за вкладом позивача, які передбачені чинним законодавством, відповідачем дотримано не було. Крім того, спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 27 травня 2014 року ОСОБА_1 подано заяву до ПАТ «Банк Михайлівський» про відкриття поточного рахунку.

27 травня 2014 року між позивачем та Банком укладено договір №980-006-000000174 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу(депозиту)», за яким на імя ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок №2502 в гривні для зберігання грошей клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

05 травня 2016 року між ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно якого позивач передав у власність товариству 10000 грн. строком не більше 182 дні, а ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» зобовязується повернути кошти та виплатити проценти в порядку та на умовах встановлених договором.

19 травня 2016 року з рахунку ТОВ «ІРЦ» на рахунки ОСОБА_1 перераховано: 10000 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором № 980-006- 000233311 від 05.05.2016» та 90,58 грн. - з призначенням платежу «оплата процентів по договору № 980-006- 000233311 від 05.05.2016».

З 23 травня 2016 року в ПАТ «Банк Михайлівський» запроваджено тимчасову адміністрацію, з 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації банку.

ОСОБА_1 звернувся до Банку щодо виплати йому коштів.

Листом від 16 серпня 2017 року Уповноваженою особою ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повідомлено позивача щодо не включення його до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України( у редакції на час розгляду справи) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

В обсязі конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, що виникли між позивачем, ОСОБА_2 та уповноваженою особою ОСОБА_2, визначення яких залежить від з'ясування прав позивача, статусу ОСОБА_2, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов'язків ОСОБА_2 і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

З тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить визнати протиправним віднесення Уповноваженою особою ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» переказів коштів, здійснених 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на його рахунки №2502 № 2501, загальною сумою 10090, 58 грн. до категорії правочинів і визнання їх нікчемними правочинами, а також стягнути кошти в сумі 69890 грн. 63 коп.

Отже, позовні вимоги стосуються неправомірних, на думку позивача, дій Уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів і як наслідок неповернення Банком коштів.

Відповідно до ст. 55 Конституції України акти, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Статтею 6 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішень) установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України(у редакції, чинній на час прийняття рішень) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішень) суб'єктом владних повноважень є, зокрема, будь-який суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Частинами 1 та 2 ст. 17 КАС України(у редакції, чинній на час прийняття рішень) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на: правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій; публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Законом № 4452-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати ОСОБА_2 відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом ст. 3 Закону № 4452-VI ОСОБА_2 є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. ОСОБА_2 є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 4452-VI, основним завданням ОСОБА_2 є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього ОСОБА_2 наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників ОСОБА_2; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

Крім того, відповідно до ст. 6 Закону № 4452-VI ОСОБА_2 наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації у порядку, встановленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

За змістом п. 17 ч. 1 ст. 2 цього Закону уповноважена особа ОСОБА_2 - це працівник ОСОБА_2, який від імені ОСОБА_2 та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих ОСОБА_2, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За приписами ч. 1 ст. 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, ОСОБА_2, працівниками ОСОБА_2, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу ОСОБА_2 та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що ОСОБА_2 є суб'єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом і застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

У ч. 3 ст. 2 цього Закону встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

З аналізу норм законодавства, яке регулює питання ліквідації боржників через їх неплатоспроможність, випливає, що в будь-якому разі учасником спору в процесі ліквідації певного суб'єкта є цей суб'єкт, тобто боржник.

Згідно зі ст. 1 Закону учасники у справі про банкрутство - це сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, ОСОБА_2 державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Всі перелічені особи в той чи інший спосіб є учасником певних правовідносин, у яких бере участь безпосередньо боржник.

Разом з тим правовідносини між ОСОБА_2 і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів ОСОБА_2, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та ОСОБА_2, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів ОСОБА_2. Це питання відповідно до вимог чинного законодавства вирішує виключно ОСОБА_2.

Уповноважена особа ОСОБА_2 складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ОСОБА_2 відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів ОСОБА_2 станом на день початку процедури виведення ОСОБА_2 банку з ринку.

Отже правовідносини між ОСОБА_2 і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів ОСОБА_2, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов'язків для банку.

Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів ОСОБА_2 є публічно-правовим і за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI).

Отже, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Сама така правова позиція викладена в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 12 квітня 2018 року при розгляді справи №820/11591/15 та у постанові від 20 квітня 2018 року по справі №813/921/16 .

Посилання ОСОБА_1, що його вимоги стосуються саме повернення коштів та ним не ставиться питання щодо невключення його до переліку вкладників, а отже, що справа може розглядатись в порядку цивільного судочинства - безпідставне.

Зі змісту позовної заяви з урахуванням її уточнень вбачається, що кошти не повернуті внаслідок визнання правочину по переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 нікчемним та ці дії Уповноваженої особи ОСОБА_2 оскаржуються позивачем. Вимоги про стягнення коштів є похідними від вимог щодо зясування питання правомірності або неправомірності дій Уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів.

Згідно ст. 255,374 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю, а рішення суду скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3,377, 381-384 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 травня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Банк Михайлівський» про захист прав споживача закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2018 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

ОСОБА_5