АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-13/11 22-ц/774/714/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 2-13/11

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року , ухваленого суддею Чумак Т.А. у м. Апостолове,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2007 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та нікчемним.

В мотивування заявлених вимог зазначає, що його батько ОСОБА_4 проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, який належав йому на праві власності. Разом з батьком проживав брат позивача, відповідач ОСОБА_2 зі своєю сімєю. Батько дуже хворів, з початку 2007 року лежав в хірургічному відділенні Апостолівської районної лікарні, після перенесеного оперативного втручання його перевели до реанімаційного відділення. Стан його був тяжкий. Крім ліків загального призначення, йому були призначені наркотичні засоби проти болю. Всі лікарські препарати певною мірою діяли на здатність батька вірно сприймати оточуюче середовище, реагувати на поведінку сторонніх осіб, критично відноситися до подій. Після 10.06.2007 року стан його здоровя погіршився, та 15 червня 2007 року батько помер.

Після смерті ОСОБА_4 позивач звернувся до Державного нотаріуса Апостолівського нотаріального округу із заявою про прийняття частини спадщини. Але йому повідомили, що його брат ОСОБА_2 також звернувся із заявою про прийняття спадщини, предявивши заповіт від імені батька, який було складено за три дні до його смерті. Посилаючись на те, що на час складання заповіту батько почувався дуже погано, знаходився в тяжкому стані, мав поганий зір, стійкий розлад здоровя після перенесеного оперативного хірургічного втручання з видалення ракової пухлини, не розмовляв, вважає, що складання та підписання заповіту проходило за відсутності завідуючого хірургічним відділенням, а також лікаря, у якого батько лікувався, батько фізично не міг на заповіті поставити свій підпис, не міг прочитати заповіт, усвідомлювати значення своїх дій, тому вважає, що батько був введений в оману щодо розпорядження майном на користь тільки одного сина та просить суд визнати заповіт недійсним. Також вважає, що під час складання заповіту були порушені правила Інструкції про нотаріальні дії: заповіт складався зі слів майбутнього спадкоємця в його присутності з порушенням таємниці заповіту, тому вважає його нікчемним.

Позивач ОСОБА_1, після уточнення позовних вимог у квітні 2014 року просить суд визнати заповіт, складений 12.06.2007 року заповідачем ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 у реанімаційному відділенні Апостолівської центральної районної лікарні Дніпропетровської області нікчемним.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Зокрема вважає, що судом при ухваленні рішення не досліджено, що спадкодавець при підписанні заповіту був у вкрай тяжкому стані, зумовленому хворобою, під постійною дією наркотичних та снодійних засобів, тому у момент підписання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій. Також вважає, що судом не встановлений факт, що спадкодавець особисто прочитав підписаний ним заповіт, а тому його посвідчення без присутності двох свідків є підставою вважати його нікчемним. Також судом не надано оцінку того, що спадкоємець, відповідач у справі , був присутнім при укладанні заповіту, що є порушенням порядку посвідчення заповіту.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є рідними братами та синами ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6, том.1).

ОСОБА_4 помер 15 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 145162, виданим 18.06.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 148 (а.с. 9 том 1).

За життя ОСОБА_6 на праві особистої власності належав житловий будинок з надвірними будівлями що розташований за адресою: м. Апостолове, вул. Постишева, 10 (а.с. 10 том 1).

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 1142 від 12 червня 2007 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все його майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, він заповідає ОСОБА_2 ( а.с.28 том 1).

Відповідно висновку експерта № 58/04-256 від 23.09.2011 року рукописний запис, який знаходиться в графах 2-го екземпляру заповіту від 12.06.2007 року, від імені ОСОБА_4 виконаний ОСОБА_4 (а.с. 94-102 том1).

З довідки № 288, виданої 12.06.2007 року лікарем-психіатром Центральної районної лікарні Апостолівського району встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, 12.06.2007 року в ході огляду хворого встановлено те, що він розуміє значення своїх дій, перебуває при ясній памяті (а.с.221, том.2).

Звертаючись до суду із позовними вимогами , після їх уточнення у квітні 2014 року ОСОБА_1, посилався на те, що заповіт складений із порушенням вимог закону щодо його форми та посвідчення, що заповідач не розумів значення своїх дій, не міг його прочитати, посилаючись на положення ст.1257 ЦК України просив суд визнати заповіт нікчемним.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дійшов висновку про недоведеність стану заповідача, в якому він не міг прочитати заповіт та розуміти значення своїх дій. Суд першої інстанції посилався на те, що висновком судової експертизи встановлено, що підпис та напис на заповіті виконано особисто заповідачем, згідно медичних даних ОСОБА_4 на час посвідчення заповіту перебував у ясній памяті, розумів значення своїх дій, що встановлено лікарем, нотаріусом при посвідчені заповіту дотримано вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, що виключає можливість визнати заповіт нікчемним.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов'язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Матеріалами справи встановлено, що 12.06.2007 року ОСОБА_4, перебуваючи у реанімаційному відділені Апостолівської ЦРЛ, склав заповіт на користь відповідача ОСОБА_2

Заповідач ОСОБА_4, був у тяжкому стані здоровя, оскільки переніс хірургічне втручання, проте, матеріалами справи доведено, що він розумів значення своїх дій, фізично мав спроможність особисто поставити підпис на заповіті та власноручно написати, що заповіт ним прочитано в голос.

Згідно тексту укладеного заповіту його прочитано вголос особисто заповідачем ОСОБА_4 та власноруч ним підписано у присутності приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 у реанімаційному відділенні Центральної районної лікарні Апостолівського району за адресою: м. Апостолове, вул. Фрунзе, буд.63, о 16 год. 30 хв., про що зроблено запис: «заповіт прочитано вголос та підписано особисто», підпис ОСОБА_4 (а.с. 28-29, т.1, а.с. 164, т.2).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи проведеної на виконання ухвали суду за № 58/04-256 від 23.09.2011 року експертом встановлено, що рукописний запис, який знаходиться в графах 2-го екземпляру заповіту від 12.06.2007 року, від імені ОСОБА_4 виконаний ОСОБА_4 (а.с. 97-101 том 1).

Отже, висновки проведеної судової експертизи спростовують посилання позивача в апеляційній скарзі, що заповідач ОСОБА_4 не міг ані прочитати, ані підписати складений заповіт, тому доводи в цій частині є неприйнятними.

У звязку із тим, що заповідач ОСОБА_4 особисто підписав заповіт, відсутня необхідність його укладення відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України. А тому, посилання позивача про відсутність під час укладання заповіту, як підставу для його нікчемності, двох свідків є безпідставним.

Також колегія суддів вважає хибними посилання позивача в апеляційній скарзі, щодо не усвідомлення заповідачем ОСОБА_4 значення своїх дій, через стан його здоровя , які спростовуються матеріалами справи.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №23 від 03 серпня 2017 року на підставі ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 на час складання та підписання заповіту 12 червня 2007 року, будь-якими хронічними психічними захворюваннями не страждав. Не виявляв будь-яких ознак короткочасного розладу психічної діяльності чи недоумства ( а.с.21-23 том 3).

Під час вчинення нотаріальної дії має бути забезпечено виконання ст.8 Закону України «Про нотаріат» ( в редакції, що діяла на час посвідчення заповіту) щодо додержання таємниці нотаріальної дії ,яка виключає присутність сторонніх осіб при посвідченні заповіту.

У письмових запереченнях проти позову, приватний нотаріус ОСОБА_3 зазначив, що під час підписання та посвідчення заповіту ним дотримано вимоги чинного законодавства. Після перевірки документів, що посвідчують особу ОСОБА_4 ( паспорта), він виявив бажання скласти заповіт, щодо належного йому майна на користь сина ОСОБА_2 За проханням заповідача ОСОБА_4, відповідно до діючого на той час порядку за допомогою загальноприйнятих технічних засобів за місцем розташування робочого місця нотаріуса ( м.Апостолове, вул.Леніна,65) було виготовлено проект заповіту з текстом якого ОСОБА_4 ознайомився особисто. Після підтвердження ним змісту заповіту був викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів, підписаний власноручно заповідачем та посвідчений нотаріусом згідно вимог п.157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №20/5 від 03.03.2004 року.

Колегія суддів вважає недоведеними посилання позивача ОСОБА_1 про присутність відповідача ОСОБА_2 під час укладання та підписання заповіту ОСОБА_4 та порушення нотаріусом Інструкції проведення нотаріальних дій. Оскільки дані твердження не знайшли свого підтвердження ні матеріалами справи, ні поясненнями свідків, допитаних судом першої інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: