АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/454/18 Справа № 207/772/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Порох К. Г. Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.02.2008 року Хапатько О.С. отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 900,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на кредит, так як заява підписана разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за ним станом на 29.02.2016 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 10918,43 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 688,42 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 6 771,99 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2 700 грн., та штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 508,02 грн. Дану суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.02.2008 року в розмірі 10 918 грн.43 коп. (десять тисяч дев'ятсот вісімнадцять грн. 43 коп.), яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 688,42 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 771,99 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2 700,00 грн., також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 508,02 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема апелянт не погоджується з розміром заборгованості, зазначає, що сума нарахованої заборгованості виходить за межі позовної давності, та судом необґрунтовано не враховано суму, яку сплатила його матір в рахунок погашення заборгованості, та на зарахуванні якої наполягав його представник.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 900,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 29.02.2016 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 10 918,43 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 688,42 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 6 771,99 грн., заборгованість за комісією - 2 700грн., та штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 508,02 грн.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.526,610,611,625,1054 ЦК України, ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності застосування строків позовної давності відхиляються колегією суддів, оскільки з позовом позивач звернувся до суду 29.03.2016 року, з розрахунку заборгованості вбачається, що 20.05.2013 року та 09.07.2013 року боржником здійснювалися погашення за наданим кредитом, що відповідно до ст.264 ЦК України, перериває перебіг позовної давності.

Посилання апелянта на те, що судом не прийнято до уваги кошти, сплачені 10.03.2017 року в рахунок погашення заборгованості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з позиції сторін на час подачі позову. З розрахунку позивача, наданого на вимогу суду апеляційної інстанції, вбачається, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції 21.06.2017 року, з урахуванням сплачених 10.03.2017 року матір'ю відповідача сум в рахунок погашення заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складала 28872,51 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова