№ 207/2728/17
№ 2/207/323/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Білецькій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Адміністрації Південного району Кам'янської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Публічного акціонерного товариства ДніпроАзот - про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до Адміністрації Південного району Кам'янської міськради, в якому просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності за набувальною давністю на будинок № 1 по провулку Бестужева в м. Кам`янське Дніпропетровської області, позначений в технічній документації літерою А-1, загальною площею 100,5 м.кв., в тому числі житловою площею 57,3 м.кв., а-1 нежитлова прибудова; а1-1 нежитлова прибудова; а2-1 навіс; п/д підвал; № 1, 2 хвіртки; № 3, 4, 5 огорожі.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що за ордером № 262 від 15.11.1990 року Дпіпродзержинського виробничого об'єднання «Азот» ОСОБА_5, матері позивачки ОСОБА_1, було надано у користування житлове приміщення - будинок № 1 по провулку Бестужева в м. Камянське Дніпропетровської області. ОСОБА_5 померла 20 лютого 2011 року. За ордером № 261 від 15.11.1990 року ОСОБА_6, бабусі та опікуну позивача ОСОБА_2 також Дніпродзержинським виробничім обєднанням «Азот» було надано у користування - будинок № 1 по провулку Бестужева в м. Камянське Дніпропетровської області. ОСОБА_6 померла 19 червня 2014 року. З часу надання права на користування житловим приміщенням позивачі були вселені до будинку, зареєстровані в будинку з 1992 року, також у будинку зареєстрована неповнолітня донька позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Право власності на будинок № 1 по провулку Бестужева в м. Кам'янське Дніпропетровської області зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на підставі договору про право забудови від 18.10.1954 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, та акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Баглійської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська № 79 від 19.02.1982 року. У зв'язку зі знаходженням будинку в санітарній зоні міста власників будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було відселено та надано інше житло. Після відселення власників будинку членам родини позивачів адміністрацією ДВО Азот були надані ордера на тимчасове заселення до спірного будинку, що дало підстави на проживання з постійною реєстрацією в будинку. 28 серпня 2017 року позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту реєстратором 21.08.2017 року, але рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 28 серпня 2017 року в реєстрації позивачам було відмовлено з посиланням на те, що з доданих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація, жодного документу не надано, з наданих довідок ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації від 22.06.2017 року № 910 вбачається, що право власності зареєстроване за іншою фізичною особою, тобто за ОСОБА_3 та за ОСОБА_8 та листом Дніпродзержинського виробничого обєднання «Азот» від 11.12.1990 № 3011 повідомлено про адреси відселення, але ідентифікувати якій саме фізичній особі належить дане нерухоме майно немає можливості. Крім того, відомості про погашення чи закриття права власності на нерухоме майно відселених осіб відсутні. В житловому будинку позивачі проживають понад 10 років, з того часу ніхто з фізичних осіб або з боку держави своїх прав на будинок не заявляв, позивачі продовжують проживати в будинку, користуються ним постійно, утримують, сплачують комунальні послуги, цей будинок є єдиним місцем їх проживання.

Ухвалою від 12 лютого 2018 року до участі у справі залучено у якості співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_8, за якими зареєстровано право власності на спірний будинок, а також виконавчий комітет Кам`янської міської ради, Публічне акціонерне товариство ДніпроАзот, яким видано ордер № 262 від 15.11.1990 року та № 261 від 15.11.1990 року на житло адресою: провулок Бестужева 1 м. Дніпродзержинськ та яке є правонаступником ДПО «Азот».

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги в повному обсязі, пояснили, що заселення до спірного будинку відбулось понад 25 років тому, заселялись до будинку їх родини, оскільки члени родин, яким видані ордери на заселення були працівниками ДВО Азот. Ордери видані у 1990 році, передбачалось тимчасове проживання їх родин до надання їм іншого житла, відселення колишніх власників відбувалось у звязку з планами ДВО Азот з розширення виробництва та встановлення санітарної зони, однак через розпад СРСР, приватизацію ДВО Азот цього не відбулось, до питання про їх відселення і надання іншого житла ніхто не повертався; ні ПАТ ДніпроАзот, ні органи місцевого самоврядування, ні колишні власники не цікавились статусом їх житла. ОСОБА_5, ОСОБА_6 не звертались за свого життя до компетентних органів для визнання правових підстав користування будинком через свою правову необізнаність. З часу заселення мешкають у будинку безперервно, добросовісно набули його, виконують ремонти та поліпшення його технічного стану, необхідні для безпечного проживання. Спірний будинок розташований на вулиці, де усі мешканці були заселені з зазначених підстав, але після заселення жодні фізичні або юридичні особи не виявляли інтересу до цього житла. На даний час у будинку проживають члени сімей позивачів, котрі потребують реєстрації місця проживання, але для цього необхідні правові підстави; жодної небезпеки для себе або членів своїх родин у звязку з проживанням у спірному будинку позивачі не відчувають. Також повідомили, що користуються будинком згідно порядку користування, який фактично між ними склався, оскільки в натурі кожна з його частин не виділена. Згідно письмової заяви просять закінчити розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача - адміністрації Південного району Кам'янської міської ради ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що спірний будинок належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8, жодна частина спірного будинку не належить до комунальної власності територіальної громади міста. В наданій суду письмовій заяві представник відповідача просить закінчити розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Представник відповідача - виконавчого комітету Кам`янської міської ради ОСОБА_10 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що за наявними даними рішень про визнання спірного будинку безхазяйним майном не приймалось.

Представник відповідача - виконавчого комітету Кам`янської міської ради ОСОБА_10 в судовому засіданні також надав витребувані судом докази: рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 30.05.1984 р. № 206 про встановлення межі санітарно-захисної зони від виробництва аміака АМ-76 на ДВО Азот, перелік будинків, що входять до санітарно-захисної зони, рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 14.05.1986 р. № 193 про затвердження оцінки компенсацій власникам житлових будинків, які підлягають відселенню; архівний витяг з рішення про забезпечення ОСОБА_8 та його родини житлом.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства ДніпроАзот ОСОБА_11, яке є правонаступником ДВО Азот, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, позов визнала повністю; подала витребувані судом докази та письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких станом на 30.05.2018 року згідно ситуаційного плану СЗЗ М 1:8500 житловий будинок по провулку Бестужева, 1 у м. Кам'янське не перебуває на території санітарно-захисної зони ПАТ ДніпроАзот.

Згідно копії актового запису про реєстрацію смерті № 217 від 19.03.2012 року відповідач ОСОБА_12 помер 18 березня 2012 року (арк.с. 85). На запит суду завідувач Другою кам'янською державною нотаріальною конторою ОСОБА_13 повідомила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась (арк.с.106).

Відповідач ОСОБА_8 за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області зареєстрованим не значиться, повідомлений належним чином про день та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на сайті суду, в судове засідання не прибув, заяв та клопотань про розгляд за відсутності не надходило.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначили, що дійсно позивачі мешкають понад десять років в будинку, жодних інших осіб, котрі б проживали або претендували на проживання у спірному будинку ніколи не бачили; про наявність конфліктів, спроб вселення до будинку інших осіб свідкам невідомо; позивачі здійснюють поточний ремонт будинку, сплачують комунальні послуги, будь-яких претензій до них у сусідів з приводу користування спірним житлом немає.

Суд, заслушавши пояснення сторін та їх представників, свідків, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до ордеру № 262 від. 15.11.1990 року (арк.с. 13) Дпіпродзержинського виробничого об'єднання «Азот» ОСОБА_5, матері позивачки ОСОБА_1, було надано у користування житлове приміщення - будинок № 1 по провулку Бестужева в м. Камянське Дніпропетровської області. ОСОБА_5 померла 20 лютого 2011 року, що підтверджено відповідним свідоцтвом, актовий запис про смерть № 180 від 21.02.2011 року (арк.с. 31).

За ордером № 261 від 15.11.1990 року (арк.с. 34) ОСОБА_6, бабусі і опікуну позивача ОСОБА_2, також Дніпродзержинським виробничім обєднанням «Азот» було надано у користування - будинок № 1 по провулку Бестужева в м. Камянське Дніпропетровської області. ОСОБА_6 померла 19 червня 2014 року, актовий запис про смерть № 567 від 20.06.2014 року (арк.с. 37).

Згідно довідки Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 22.06.2017 року № 910 (л.с. 15) право власності на будинок № 1 по провулку Бестужева в м. Кам'янське Дніпропетровської області зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору про право забудови від 18.10.1954 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою та акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська № 79 від 19.02.1982 року.

У зв'язку зі знаходженням будинку в санітарній зоні міста власників будинку було відселено та надано інше житло (архівний витяг з протоколу № 24 від 13.11.1990 року (арк.с. 14). Згідно витребуваних судом доказів та наданих представником ПАТ «ДніпроАзот» у судовому засіданні (правонаступник ДВО Азот, на даний час АТ ДніпроАзот згідно статуту (арк. справи 115-135, витягу з ЄДР юридичних осіб) книги реєстрації квартир, наданих особам, будинки яких підлягають знесенню (арк.с.146-148), письмових пояснень представника ПАТ ДніпроАзот та ситуаційного плану СЗЗ М 1:8500 житловий будинок по провулку Бестужева, 1 у м. Кам'янське не перебуває на території санітарно-захисної зони АТ ДніпроАзот (арк.с. 149, 144-145).

Згідно архівних витягів з протоколу від 11.05.1990 № 5 виконавчого комітету Баглійської районної ради народних депутатів колишньому власнику спірного будинку ОСОБА_8 надано інше житло у звязку з відсенням зі спірного будинку (арк.с.157, 158).

Після відселення власників будинку позивачі, на підставі відповідного ордеру, проживають з постійною реєстрацією в будинку, як вбачається з довідки про склад сім`ї (л.с. 11, 12, 36).

28 серпня 2017 року позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради Дніпропетровської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту реєстратором 21.08.2017 року, але рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 28 серпня 2017 року (л.с. 16) в реєстрації позивачам було відмовлено з посиланням на те, що з доданих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація, жодного документу не надано.

Згідно копії актового запису про реєстрацію смерті № 217 від 19.03.2012 року (л.с. 85) власник житла - відповідач ОСОБА_12 помер 18 березня 2012 року. На запит суду завідувач Другою кам'янською державною нотаріальною конторою ОСОБА_13 повідомила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась. Відповідач ОСОБА_8 за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області зареєстрованим не значиться. Відповідно до акту голови квартального комітету № 17 про фактичне проживання осіб від 01.05.2018 року (л.с. 87, 88) ОСОБА_1 мешкає у будинку з 23.06.1992 року, ОСОБА_2 мешкає у будинку з 2003 року. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої головою квартального комітету № 17 від 01.05.2018 року (л.с. 89, 90), копій паспортів позивачів, позивачі зареєстровані у будинку за адресою: пров. Бестужева 1 у м. Кам`янське з 1992 року - ОСОБА_1, ОСОБА_2 - з 2007 року. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають у спірному будинку понад 10 років, сплачують комунальні послуги, утримують будинок, здійснюють поточний ремонт. Згідно копій квитанцій про оплату комунальних послуг (л.с. 72-74) саме позивачі здійснюють їх поточну оплату.

Суд не знаходить підстав для заміни відповідача у даній справі, оскільки правонаступників власника ОСОБА_3 не виявлено вжитими судом заходами, так як згідно даних нотаріату спадкова справа після його смерті не заводилась, відповідних клопотань щодо заміни відповідача від учасників справи не надходило.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України за умов визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про його задоволення у разі наявності для того законних підстав.

Під час судового розгляду заперечень від відповідачів проти заявленого позову не надходило.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд враховує, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 355 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Виходячи зі змісту статей 355 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суд виходить з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до письмової інформації відповідача ПАТ ДніпроАзот земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, не відноситься до санітарно-захисної зони у розумінні ст.114 Земельного кодексу України. Зазначену обставину не спростовано і представником відповідача виконавчого комітету Кам'янської міської ради.

Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховує те, що позивачі дійсно відкрито і добросовісно, безперервно володіють спірним майном більше 10 років, факт заволодіння майном не викликає об`єктивних сумнівів у правомірності дій, інші особи на спірне майно не претендують, інформація щодо взяття на облік будинку як безхазяйного майна суду відповідачем виконкомом Кам'янської міської ради не повідомлялась, тому суд вважає що позовні вимоги щодо визнання права спільної сумісної власності на будинок за позивачами за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України у відповідності до заявленого клопотання суд вважає необідним судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок позивачів.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 328, 344, 355, 328, 356, 358 Цивільного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263 265, 266-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Адміністрації Південного району Кам'янської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Публічного акціонерного товариства ДніпроАзот про визнання права власності за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_2 (ІПН 2, ІНФОРМАЦІЯ_2), право спільної сумісної власності за набувальною давністю на будинок № 1 по провулку Бестужева в м. Кам`янське Дніпропетровської області, позначений в технічній документації літерою А-1, загальною площею 100,5 м.кв., в тому числі житловою площею 57,3 м.кв., а-1 нежитлова прибудова; а1-1 нежитлова прибудова; а2-1 навіс; п/д підвал; № 1, 2 хвіртки; № 3, 4, 5 огорожі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, тому зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 12 липня 2018 року.

Головуючий у справі ОСОБА_16