ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/580/18 Справа № 184/700/17 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року, ухваленого суддею Томашем В.І. у місті Покров Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року позов задоволено та шлюб, зареєстрований 05 листопада 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області по актовому запису № 225 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвано.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року заочне рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року скасовано, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу призначено до розгляду в загальному порядку.

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка є об'єктом спільної сумісної власності, набутої під час шлюбу.

В грудні 2017 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та просила суд розірвати шлюб, укладений між сторонами 05.11.2004 року, визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою власністю та вчинити розподіл спільного сумісного майна подружжя між сторонами, виділивши їй кольоровий телевізор LG42LA620V вартістю 9999 грн., а ОСОБА_2 комп'ютер у зборі вартістю 13174,79 грн., стягнувши при цьому з ОСОБА_2 на її користь різницю вартості 1/2 частки майна в розмірі 1586,90 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Шлюб, зареєстрований 05 листопада 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області по актовому запису № 225 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Прізвище позивачу ОСОБА_1 залишено «Сухина». Вчинено розподіл спільного сумісного майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виділивши ОСОБА_1 кольоровий телевізор LG42LA620V вартістю 9999,00 грн., а ОСОБА_2 - комп'ютер у зборі вартістю 13174,79 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості 1/2 частки майна в розмірі 1586,90 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_6 Дніпропетровської області, що є об'єктом спільної сумісної власності, набутої під час шлюбу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, та визнати її особистою власністю квартиру АДРЕСА_6 Дніпропетровської областіпосилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважає, що судом першої інстанції не враховано що спірна квартира не є спільним майном подружжя, оскільки придбана за її особисті кошти від продажу квартири АДРЕСА_2, яка належала їй та її матері в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.04.2006 року, отриманого в результаті приватизації.

Позивач за первісним позовом зауважує на тому, що вона не заперечувала в суді першої інстанції перебування відповідача по справі у районах Крайньої Півночі, де він заробляв грошові кошти, проте заперечувала той факт, що він надсилав їй будь-які грошові кошти, оскільки відповідачем по справі не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, ОСОБА_1 зауважує на тому, що суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України, безпідставно розглядав позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя в одному провадженні, чим порушив її права, прийняв до уваги як доказ документ, а саме копію розписки від 09.03.2016 року, оригінал якого не було надано суду та проявив упередженість при розгляді її позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено що 05 листопада 2004 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с. 67).

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Орджонікідзевського міського суду від 23 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. За заявою відповідача 04 жовтня 2017 року заочне рішення скасовано справу призначено до розгляду в загальному порядку ( а.с.46)

У період між ухваленням заочного рішення та його скасуванням, позивач ОСОБА_1 05 липня 2017 року уклала договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3. ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_4 прийняла у власність однокімнатну квартиру ( а.с.114).

В цей же день, 05 липня 2017 року укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4, згідно якого, ОСОБА_1 купила спірну квартиру у ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 ( а.с.116).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ОСОБА_1 05.07.2017 року набула права власності на квартиру, загальною площею 58,4 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її розподіл по ? частці.

В іній частині рішення суду не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Виходячи зі статті 51 Конституції України, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Майно чоловіка і дружини є їхньою спільною сумісною власністю, тобто, усе майно, що придбано під час шлюбу, належить їм обом. За винятком того, що було подаровано або успадковане кожним з них. До майна ставляться всі грошові виплати, включаючи доходи від підприємницької діяльності й виплат, що не мають цільового призначення, рухомі і нерухомі речі, цінні папери, паї, внески, частки в капіталі комерційних організацій.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ майна подружжя може бути здійснений як у період шлюбу, так і після його розірвання на вимогу кожного із чоловіка й дружини, а також у випадку заяви кредитором вимоги про поділ спільного майна чоловіка і дружини для звернення стягнення на частку одного з них у спільному майні чоловіка і дружини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільне майно може бути поділене між подружжям за згодою. За їхнім бажанням угода про поділ спільного майна може бути нотаріально посвідчено. В окремих випадках, щодо нерухомості, нотаріальне посвідчення договору про поділ спільного майна подружжя обов'язкове.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

При поділі спільного майна суд на вимогу чоловіка і жінки визначає, яке майно належить кожному з них. У випадку, якщо дружині передається майно, вартість якого перевищує належну їй частку, чоловікові може бути присуджена відповідна грошова або інша компенсація, яку дружина йому зобов'язана виплатити або навпаки.

У випадку поділу майна в період шлюбу та частина спільного майна чоловіка і дружини, що не була поділена, а так само майно, нажите подружжям в період шлюбу надалі, становлять їхню спільну власність.

При поділі спільною майна подружжя і визначенні часток у цьому майні частки чоловіка і дружини визнаються рівними, якщо інше не передбачено договором між ними.

Суд вправі відступити від принципу рівності чоловіка і дружини в їхньому спільному майні виходячи із інтересів неповнолітніх дітей і (або) виходячи з інтересу одного із подружжя, зокрема, якщо інший із подружжя не одержував доходів з неповажних причин або витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п. 22 постанови від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що квартира була придбана сторонами у період шлюбу, оскільки заочне рішення про розірвання шлюбу скасоване за заявою відповідача, оскільки його розірвання відбулось під час перебування останнього за межами країни через відрядження на заробітки. Тому висновок суду придбання спірної квартири у період шлюбу є вірним та обґрунтованим.

Колегія суддів також вважає недоведеними посилання позивача, що спірна квартира була придбана лише за кошти отримані від продажу іншої квартири, що належала їй на праві спільної часткової власності, тому що як встановлено поясненнями свідків, допитаних судом першої інстанції та не заперечувалось позивачем при фактичному обміні квартирами однокімнатною на трикімнатну було доплачено ОСОБА_5, доплату за придбану кварту в сумі 5000 дол.США, сторонами не заперечувався факт передачі коштів. Крім того, факт доплати коштів за придбання спірної квартири підтверджується розпискою написаною ОСОБА_1 09 березня 2016 року про борг перед ОСОБА_4, за обмін квартирами в сумі 1000 дол.США на зворотній стороні якої містяться серійні номери купюр у кількості 40 шт., що доводять факт передання коштів за придбання спірної квартири у березні 2016 року, тобто під час спільного проживання сторін однією сією ( а.с.156).

Колегія суддів не може погодитися із твердженнями позивача про придбання спірної квартири за особисті кошти, оскільки відповідач перебуваючи за межами країни на Крайньої півночі заробляв кошти та утримував сім'ю, що підтверджується квитанцією переказу коштів Сбербанком Росії від 03 липня 2017 року в сумі 60000 руб. (а.с.157). Даний факт доводить придбання квартири за спільні кошти, які були заощаджені у період тривалого спільного проживання.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незгоди із висновками суду по оцінці доказів є неприйнятними. В судовому засіданні колегії суддів надано оригінал розписки позивача від 09 березня 2016 року про обов'язок при оформленні квартири сплатити залишок коштів за обмір квартирами в сумі 1000 доол.США, копія якої міститься в матеріалах справи ( а.с.156).

Колегія суддів вважає даний документ належним та допустимим доказом, в розумінні положення ст. 77,78 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом вимог процесуального законодавства щодо розгляду в одному провадженні позовних вимог про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, є неприйнятними. Колегія суддів зауважує, що розгляд заявлених вимог, об'єднаних в одне провадження значно збільшив обсяг справи, проте не є порушенням процесуальних вимог законодавства, тому не може бути правовою підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення суду складено 16 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: