справа № 166/1516/18
провадження № 6/166/21/18
УХВАЛА

іменем України

11 грудня 2018 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Фазан О.З.,

з участю секретаря Приймачук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України , -

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області звернувся в суд з поданням, яке мотивує тим, що на виконанні Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області знаходиться зведене виконавче провадження №57772605 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Головного управлінням ДФС у Волинській області з виконання вимог: №Ф-122-25 від 06.02.2018 року заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску в сумі 2096,44 грн.,виконавчого збору - 209,64 грн.,витрат виконавчого провадження - 200 грн.,всього 2506,08 грн.; №Ф-122-25У від 04.05.2018 року заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску -14678,18 грн.,виконавчого збору - 146,71 грн.,витрат виконавчого провадження - 200 грн.,всього 1813,89 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП.

Станом на даний час рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини пятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 М у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов'язань ,покладених на нього рішенням суду.

У судове засідання державний виконавець не з'явився, просить проводити розгляд у його відсутності, подання підтримує.

Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України, розгляд подання проведено без виклику боржника та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку відмовити у задоволенні подання з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває зведене виконавче провадження №57772605 з виконання вимог №Ф-122-25 від 06.02.2018 року та №Ф-122-25У від 04.05.2018 року Головного управлінням ДФС у Волинській області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску в сумі 2096,44 грн.;14678,18 грн.; виконавчого збору - 209,64 грн., 146,71 грн., витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн., 200 грн..

З дослідженої судом постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №5601022,ВП №56788862 вбачається, що їх винесено 19.03.2018 року та 17.07.2018 року та запропоновано боржнику ОСОБА_2 подати декларацію про майно та доходи.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

«Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання виконавчого документа, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування. Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання виконавчого документа.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно з вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не подано доказів про ухилення боржника від виконання зобов'язань за виконавчими провадженнями, зокрема, відсутні докази того, що боржник має реальну можливість виконати своє зобов'язання. У поданні про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України державний виконавець покликався лише на факт наявності у боржника невиконаного зобов'язання, що саме по собі не доводить факту умисного ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем в поданні не наведено беззаперечних фактів, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням органу Державної фіскальної служби України, що полягає в умисній його бездіяльності чи свідомому невиконанні ним відповідних зобов'язань,а тому відсутні підстави для задоволення подання.

Керуючись ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про обмеження ОСОБА_2 Миколайовича.12 квітня ІНФОРМАЦІЯ_2,РНОКПП НОМЕР_1,жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов'язань ,покладених на нього рішенням суду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня складання її тексту, шляхом подання апеляційної скарги через Ратнівський районний суд Волинської області.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_3