Справа № 336/3933/18
Провадження № 2/336/2267/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжя в режимі відеоконференції з Державною установою «Софіївська виправна колонія № 55» цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до повноліття дитини, а також кошти на своє утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 18.11.2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3.

Як зазначає позивач, подружнє життя між нею та відповідачем не склалось, відповідач вів асоціальний спосіб життя, як виявилось він був неодноразово засуджений за скоєння злочинів. Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2016 року відповідач засуджений до позбавлення волі строком на 4 роки та на теперішній час відбуває покарання у Софіївській виправній колонії № 55 Запорізької області.

За твердженнями позивача, вона звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюб між нею та відповідачем, однак рішення по справі ще не прийнято.

Позивач на теперішній час не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення останньою трьох років.

Подружні стосунки між позивачем та відповідачем були припинені у серпні 2016 року, дитини ОСОБА_3 мешкає з позивачем, яка займається її вихованням та утриманням, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

В своєму позові позивач посилається на те, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини, але такий належний рівень вона самостійно не може забезпечити дитині, а тому вважає, що з відповідача, який є здоровий та працездатний необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) на її користь на утримання дитини.

Окрім того, позивач зазначає, що у зв'язку із складним матеріальним становищем вона також потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача та вважає за можливе стягнути з останнього на свою користь кошти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини від доходів відповідача.

Як зазначає позивач, відповідач інших утриманців не має, працездатний, стан його здоров'я дозволяє йому працювати, а тому позивач вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, визнав позов.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до статей 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин 2 та 4 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 18.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 03.11.2016 року Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, серія НОМЕР_3, актовий запис № 1242 від 03.11.2016 року (а.с.4).

Дитина мешкає з позивачем, що не заперечується відповідачем та підтверджено довідками про реєстрацію місця проживання № 04-26/7-25156 від 15.11.2017 року, № 04-26/7-25157 від 15..11.2017 року (а.с.8-9) та довідкою ОСББ «Кузня-21» від 17.07.2018 року (а.с.14).

Відповідно до листа Державної установи «Софіївська виправна колонія № 55» від 23.08.2018 року (а.с.29), наданого на запит суду, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія № 55» за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2017 року за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, кінець строку покарання 29.06.2019 року.

За твердженням позивача, що не спростовано відповідачем, дитина знаходиться на матеріальному утриманні матері, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у не надає.

Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу)відповідача, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісяця та кошти урозмірі 1/6 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача на своє утримання щомісячнодо досягнення дитиною трьох років.

Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, на користь інших осіб він аліментів не сплачує.

Доказів на спростування цих висновків суду не надано.

При визначенні розміру аліментів з відповідача на утримання малолітньої доньки та коштів на утримання дружини, яка на даний час не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача,те, що відповідач визнав заявлені позивачем позовні вимоги, відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття та кошти урозмірі 1/6 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання дружини щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини пред'явлено 18.07.2018 року (а.с.1).

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня звернення, а саме з 18.07.2018 року.

За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 84, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання дружини - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ур. м. Запоріжжя, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія № 55», адреса: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, 1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ур. м. Запоріжжя, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - 18.07.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ур. м. Запоріжжя, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія № 55», адреса: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, 1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ур. м. Запоріжжя, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, кошти (аліменти) на її утримання в розмірі 1/6 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячнодо досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, починаючи з дня подання позовної заяви - 18.07.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ур. м. Запоріжжя, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія № 55», адреса: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, 1 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. на користь держави.

Допустити негайне виконання рішення в межах стягнення суми аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 09.11.2018 року.

Cуддя Я.Р.Марко