Справа № 322/1266/17
У Х В А Л А

15 листопада 2018 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новомиколаївка заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та компенсацію моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з заявою до суду про перегляд заочного рішення суду, в якій вказує, що 22 серпня 2018 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області було винесено заочне рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та компенсацію моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, яким позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі. В заочному рішенні Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року зазначено, що відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив, в якому позов не визнав. У зв'язку з подачею ним відзиву суд не мав права розглядати вищевказану справу заочно, оскільки такий розгляд справи суперечить та грубо порушує вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Що стосується його неявки в судове засідання, то з цього приводу в судовому рішенні зазначено, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки в судове засідання ним було повідомлено суд в клопотанні, яке знаходиться в матеріалах справи, і з яким він звернувся до суду 21 серпня 2018 року. У своєму клопотанні він просив відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що його представник не може з'явитися в судове засідання з поважних причин. Враховуючи ту обставину, що він до цього часу регулярно з'являвся в судове засідання, жодного разу їх не пропускав, він вважав, що суд піде йому на зустріч, і розгляд справи буде відкладений. Крім цього, згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, заочний розгляд справи можливий лише за умови повторної неявки в судове засідання відповідача, а він не з'явився в судове засідання 22 серпня 2018 року вперше, тому суд не мав права розглядати справу заочно. Він вважав, що у зв'язку з тим, що ним було подано до суду відзив, справа в заочному порядку розглядатися не буде. Підпунктом 2 пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що майнову шкоду, заподіяну транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, відшкодовує МТСБУ. Ст. 2 вищезазначеного закону передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, то застосовуються норми цього Закону. В момент заподіяння позивачці матеріальної шкоди вона керувала забезпеченим транспортним засобом, його ж автомобіль застрахований не був, а тому належним відповідачем у даній справі є МТСБУ. Позивачці матеріальна шкода була заподіяна внаслідок взаємодії кількох транспортних засобів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а тому посилання позивачки в позові на ст. 1166, 1187 ЦК України є безпідставним. В позовній заяві та доданих до неї документах будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які б свідчили про заподіяння ним позивачці майнової та моральної шкоди, відсутні. Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно нього провадженням була закрита на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Його винуватість у скоєнні вищезазначеного адміністративного правопорушення судом не встановлена. В липні 2018 року позивачкою, з порушенням вимог ч. 2, 4, 5 ст. 83 ЦПК України, було подано до суду, одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, недопустимий доказ висновок комплексної судової автотехнічної експертизи відео-звукозапису № 23692/23693 від 27 червня 2011 року. Недопустимість цього доказу полягає в тому, що він був отриманий в рамках проведення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_3 поза межами процесуальних строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, коли взагалі не може здійснюватись провадження у справі. За ст. 273 КУпАП експерт зобовязаний зявитися на виклик судді і дати обєктивний висновок у поставлених перед ним питаннях, через що відповідно до ст. 4 ЗУ "Про судову експертизу" допустимим є висновок експерта, викликаного суддею в судове засідання, що наданий в судовому засіданні в усній чи письмовій формі, з дотриманням п. 4.20 Інструкції про порядок призначення і проведення судових експертиз, затвердженої Наказом Мінюсту України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року. Вищезазначену експертизу було призначено на підставі не передбаченого ст. 284 КУпАП процесуального документу, з порушенням вимог п. 1.6, 3.7 вищевказаної Інструкції, без зазначення її назви, а проведення її було доручено неналежній експертній установі, чим грубо було порушено вимоги ст. 4 ЗУ "Про судову експертизу", якою передбачено, що незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечується визначеним законом порядком призначення судового експерта. В позові не зазначено в чому полягає заподіяна позивачці моральна шкода, а також не надано будь-яких доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння позивачці моральної шкоди та її розмір. З позовної заяви не зрозуміло, з яких міркувань виходила позивачка, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України № 34 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху України. Жодних допустимих доказів про порушення ним Правил дорожнього руху України позивачкою у строки, передбачені статтею 83 ЦПК України, суду надано не було. В позові також не зазначено яку норму ПДР він порушив. Згідно висновку експерта № 9-625 від 20 жовтня 2017 року дії одного із учасників дорожньо-транспортної пригоди водія ОСОБА_3, в ході якої позивачці була заподіяна матеріальна шкода, не відповідають вимогам п. 10.1 ПДР України. Відповідно до цього висновку оцінка дій позивачки не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань в області експертизи з дослідженням обставин і механізму ДТП, а тому її дії можуть бути оцінені судом на підставі розділу 15 ПДР України. Як вбачається з відеозапису події ДТП, дорожньо-транспортна пригода мала місце не на стоянці для автомобілів, а на проїзній частині дороги. При цьому автомобіль позивачки в порушення п. 15.5 ПДР України був припаркований під прямим кутом до краю проїзної частини, чим заважав руху інших транспортних засобів.

В заяві ОСОБА_1 просив заочне рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, скасувати і призначити справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилися, в адресованих суду заявах просять справу розглянути у їх відсутність.

Вислухавши пояснення відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви і скасування заочного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не з'явився в судове засідання, та не повідомив суду про причини своєї неявки.

В матеріалах справи дійсно мається клопотання відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, в якому вказується про неможливість явки до суду його представника, як зазначено з поважних причин. Разом з тим, із вказаного клопотання не вбачається які саме обставини перешкоджали з'явитися в судове засідання відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 115).

Тому судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки.

Крім того, відповідачем не було надано доказів, які б впливали на правильність прийняття зазначеного заочного рішення суду.

Зазначені відповідачем підстави для скасування заочного рішення не впливають на суть рішення та не є такими, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Що стосується стягнення завданих дорожньо-транспортною пригоди збитків з МТСБУ, то мотиви, з яких суд вирішив стягнути їх з відповідача ОСОБА_1 наведені в рішенні суду, і будь-яких доказів, спростовуючих висновки суду, відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення додано не було.

Також є безпідставним і посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що правовою підставою для відшкодування матеріальної, та компенсацію моральної шкоди, не можуть бути положення ст. 1167, 1187 ЦК України, оскільки позивач посилалася також і на положення ст. 1187 ЦК України. яка регулює питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що до вищевказаних правовідносин необхідно застосовувати положення ст. 1188 ЦК України, є безпідставним, оскільки вказана стаття регулює питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а в цій ситуації припаркований автомобіль не являється джерелом підвищеної небезпеки, а є майном.

Тому до вказаних правовідносин правильно застосовано положення ст. 1187 ЦК України, щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та положення ст. 23, 1167 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди.

Не встановлення вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди в порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, не виключає її встановлення в порядку цивільного судочинства. Під час розгляду цивільної справи, судом було надано оцінку доказам, з яких була встановлена вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Висновок комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 23692/23693 від 27 червня 2018 року, проведеної експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора ОСОБА_4, було отримано під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, і отримання вказаного висновку після закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, не тягне за собою визнання висновку недопустимим доказом. Окрім того висновок суду про наявність вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди був отриманий на основі досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показань допитаних в якості свідків позивача та третьої особи, відеозапису, документів, які складалися при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, фотознімків,а також висновків експертиз.

Також судом було встановлено факт спричинення позивачу ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля моральної шкоди, і розмір її компенсації. Відповідачем будь-яких доказів, які впливають на встановлення вказаних фактів, суду надано не було.

Не відповідає дійсності і заперечення відповідача ОСОБА_1 в частині того, що судом не було встановлено норму правил дорожнього руху, яка була ним порушена, оскільки в рішенні суду зазначено, що у вказаній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Ford Focus ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України і знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Судом було встановлено, що в діях водія автомобіля ЗАЗ 110206 ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на можливу вину позивача ОСОБА_2, якій належить припаркований автомобіль, в який в'їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_1, в дорожньо-транспортній пригоді, взагалі позбавлене логічного змісту.

Також у заяві відповідача ОСОБА_1 відсутні посилання на докази, які б згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України, доводили, що шкода була завдана не з його вини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року, відсутні.

Керуючись ст. 12, 13, 76 82, 287 298 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та компенсацію моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 20 листопада 2018 року.

Суддя А.Б.Шиш