Справа № 352/1626/17
Провадження № 22-ц/779/1032/2018
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Мельник О.В.

з участю сторін, представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду, постановлене під головуванням судді Струтинського Р.Р. 22 червня 2018 року у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народила дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2009 року з відповідача було стягнуто у її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 300 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму. З червня 2009 року до січня-березня 2017 року аліменти вона не отримувала взагалі. З метою уникнення кримінальної відповідальності відповідач примусово сплатив борг по сплаті аліментів. Також рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області відповідача зобов'язано сплатити пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 6 753 грн., однак останній надалі ухиляється від сплати аліментів. Крім того, у добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину, які полягають у наступному: лікуванні зубів вартістю 1 700 грн. та 190 грн. за проїзд протягом жовтня 2016 року по 07.07.2017 року, лікування в окуліста та замовлення окулярів вартістю 790 грн., лікування стаціонарно з 18.05.2017 р.оку по 26.05.2017 року вартістю 2 262 грн., лікування гострих респіраторних вірусних інфекцій вартістю 1 070 грн.; оздоровлення у дитячому таборі «Сокіл» с. Сокіл Галицького району з 16.07.2017 року по 05.08.2017 року вартістю 7 300 грн.; навчання у музичній школі за період з 01.09.2015 року по 31.05.2017 року вартістю 2 250 грн.; забезпечення необхідним одягом та взуттям за період з 01.09.2016 року по 01.09.2017 року вартістю 7 877,75 грн., засобами для навчання вартістю 4 587,95 грн.; участь у конкурсі «Міні-міс «Versal-4» вартістю 3 000 грн., навчання та підготовка до участі у даному конкурсі вартістю 1 500 грн.; для забезпечення навчання та розумового розвитку купівля мобільного телефону вартістю 4 000 грн., який був необхідний в якості електронної книги; купівля скакалки, самокату, роликових ковзанів на загальну суму 2 870 грн. Позивачка з червня 2009 року офіційно не працює, як мати одиначка з 2014 року перебуває у декретній відпустці та утримує ще трьохрічну дочку ОСОБА_6, тому не має можливості самостійно забезпечити старшу доньку ОСОБА_5. Таким чином, за період з 01.09.2016 року по 21.09.2017 року нею фактично витрачено на лікування, навчання, інтелектуальний, культурний та фізичний розвиток дитини кошти в сумі 39 397,70 грн. Просила стягнути з відповідача у її користь половину вартості понесених додаткових витрат на дитину в сумі 19 698,85 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Тисменицького районного суду від 22 червня 2018 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 4 036 грн. та судові витрати в розмірі 4 640 грн., а всього 8 676 грн. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення у вказаній частині незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на положення закону, а саме ст. 185 СК України та статті 263, 264 ЦПК України і інші, які закріплюють загальні вимоги процесуального права (ст. ст. 57-60, 131-132 ЦПК України тощо); у достатньому обсязі не визначив характеру спірних правовідносин; не взяв до уваги наданих позивачкою доказів на підтвердження її вимог про стягнення додаткових витрат на дитину та безпідставно звільнив відповідача від обовязку участі в додаткових витратах на дитину.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі та просили скаргу задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, вважав рішення суду законним та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції підлягає перевірці в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у зареєстрованому шлюбі сторін народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає з матір'ю.

Відповідно до рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2009 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 в розмірі 300 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.07.2017 року змінено рішення Тлумацького районного суду від 21.06.2017 року в частині розміру стягуваних з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 та збільшено розмір аліментів до 1 100 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину, що складаються з частини витрат, понесених позивачем на лікування дитини та навчання у музичній школі в сумі 4 036 грн. В цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи у решті позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вказані витрати, а саме: витрати на придбання путівки до оздоровчого табору, витрати для забезпечення навчання у початковій школі: придбання одягу, взуття, канцтоварів, участь у конкурсі «Міні-міс «Versal-4», купівля мобільного телефону, скакалки, самокату, роликових ковзанів не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв'язку з розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів і обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, при цьому особа зобов'язана довести не тільки факт того, що на дитину були додатково понесені витрати, а й те, що ці витрати були понесені у зв'язку з особливими обставинами, у даному випадку - у зв'язку з розвитком здібностей дитини та покращення загального стану здоровя.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Враховуючи наведене, позивач не надала суду належних та достатніх доказів наявності особливих обставин, які б потребували обов'язкових додаткових витрат на придбання нею путівки до дитячого оздоровчого табору «Сокіл», зокрема відповідних рекомендацій лікарів про направлення дитини на оздоровлення, в той час як придбання путівки до дитячого табору позивач обґрунтовувала саме необхідністю оздоровити дочку. Тому суд вірно вважав, що такий відпочинок, в розумінні ст. 185 СК України, в даному випадку не може бути віднесений до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами.

Щодо інших заявлених позивачем витрат, зокрема, для забезпечення навчання у початковій школі: придбання одягу, взуття, канцтоварів на загальну суму 12 465,70 грн., участь у конкурсі «Міні-міс «Versal-4» на загальну суму 4 500грн., купівля мобільного телефону вартістю 4 000 грн., скакалки, самокату, роликових ковзанів, то суд також вірно вважав, що такі витрати також не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами, навпаки є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини, участь у яких покривається аліментними платежами відповідача, та які батьки несуть на утримання дитини, виходячи зі своїх матеріальних можливостей.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_3 в наведеній частині позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що суд у достатньому обсязі не визначив характеру спірних правовідносин, не взяв до уваги наданих позивачкою доказів на підтвердження її вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, спростовуються мотивувальною частиною судового рішення, в якій суд першої інстанції дав належну оцінку усім наданим позивачем доказам та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що суд безпідставно звільнив відповідача від обовязку участі в додаткових витратах на дитину, оскільки суд стягнув додаткові витрати, зумовлені лікуванням та навчанням у музичній школі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З урахуванням викладеного та положень ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 22.08.2018 року.