АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 травня 2018 року

м. Харків

справа № 610/3053/17

провадження № 22ц/790/1691/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року в складі судді Стригуненко В.М.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала з відповідачем в юридичному шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 21 серпня 2017 року. За час сумісного проживання у них народилася дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час поживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впиває на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, безвідповідально відноситься до здоров'я дитини, не забезпечує матеріально. Крім того, ухиляється від сплати аліментів, розмір яких визначено за рішенням судів.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Нововодолазьку районну державну адміністрацію Харківської області.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем батьківських прав матеріали справи не містять, а висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не містить належного обґрунтування на підтвердження факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

25 січня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач неодноразово запрошувався органом опіки та піклування на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак з невідомих причин не з'являвся; справа розглянута за відсутності останнього, що свідчить про його байдужість до подальшої долі доньки; суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім законом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягли вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Матеріали справи свідчать, що з 14 лютого 2015 року сторони перебували в юридичному шлюбі, який було розірвано рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 21 серпня 2017 року.

За час сумісного проживання у них народилася дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 3, 5).

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 на його обґрунтування послалася на те, що батько не приділяє належної уваги догляду, вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, не здійснює належний догляд за станом її здоров'я.

Згідно з Висновком Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 05 жовтня 2017 року № 02-30/2443 позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є доцільним (а. с. 6).

При цьому, доказів щодо негативної характеристики відповідача матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

У справі відсутні також докази щодо навмисного невиконання ОСОБА_2 своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини.

За таких обставин правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

При цьому судова колегія вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 травня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова