Справа № 361/7688/17 Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/2800/18 Доповідач у 2 інстанції Гуль В. В.
Категорія 20 14.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі: Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

у грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 13.04.2009 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики. У зв'язку з невиконанням даного договору позивач звернулася до суду. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.03.2015 року позовні вимоги позивача задоволено, стягнуто із відповідача ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 945 934 грн. 84 коп. Дане судове рішення набрало законної сили. У подальшому, оскільки погашення боргу не відбувалось, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, тому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2017 року додатково стягнуто із відповідача 337 886, 43 грн.

Під час здійснення виконавчих дій щодо виконання вищевказаних судових рішень, позивачу стало відомо, що за відповідачем зареєстровано земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 в селі Пухівка Броварського району Київської області на підставі державного акту НОМЕР_2. Під час виїзду за місцем знаходження даної ділянки встановлено, що на ній розташований самочинно збудований будинок. З іншої судової справи позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 подарувала вищевказану земельну ділянку матері ОСОБА_4 за договором дарування від 03.04.2012 року.

Позивач вважає, що вказаний договір є недійсним, оскільки укладений із порушенням вимог закону та з метою уникнення повернення боргу за договором позики, просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 03.04.2012 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі зазначають, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги викладені в ній, не відповідають дійсним обставинам справи. Доводи позивача ґрунтуються на припущеннях і на довільній трактовці норм законодавства України. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що 13 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.О., відповідно до якого відповідач позичила у позивача 308 000 грн., що є еквівалентом 40 000 дол. США, та зобов'язалась їх повернути до 13 квітня 2014 року. (а.с. 10)

На підтвердження отримання коштів ОСОБА_3 написала розписку, копія якої долучена до матеріалів справи. (а.с. 11)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено, стягнено на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за вищевказаним договором позики у розмірі 942 280 грн. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено, стягнено на його користь з ОСОБА_3 286 881, 45 грн. в рахунок інфляційних втрат, 47 659, 57 грн. в рахунок 3 процентів річних за невиконання умов договору від 13.04.2009 року та судові витрати.

До матеріалів справи додані копії постанов державного виконавця ДВС про відкриття виконавчих проваджень згідно виконавчих документів виданих на підставі вищевказаних судових рішень та про вчинення інших виконавчих дій.

Також судом встановлено, що 03 квітня 2012 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,1693 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд обгрунтовано виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що порушено його право на момент вчинення правочину відповідачами.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно п. 6 ст. 126 Земельного кодексу України в редакції від 22.03.2012 року, яка була чинною на дату вчинення правочину, при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки; на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Частина друга цієї статті встановлює, що перехід права власності, серед іншого, посвідчується цивільно-правовими угодами.

На державному акті НОМЕР_3, виданому на підставі рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області 25 сесії 5 скликання № 957 від 03.07.2009 року, нотаріусом зроблено запис про перехід права власності. Також, на цьому документі зроблено відмітки про державну реєстрацію переходу права власності: зареєстровано в поземельній книзі 07.05.2012р. за реєстровим номером: НОМЕР_4, в Управління Держкомзему Броварського району Київської області.

Постановою Кабінету міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15 було затверджене Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, яким створено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), яка, відповідно до п. 26 цього Положення, здійснює ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку. У зв'язку із цим 08.10.2015 року відомості про земельну ділянку було внесено до Державного земельного кадастру. Витяг з ДЗК додано до матеріалів справи (а.с 102)

Таким чином, у ОСОБА_4 виникло право власності на земельну ділянку 07 травня 2012 року кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від 03 квітня 2012 року.

На момент укладення договору ніяких прав позивача не було порушено, оскільки позика повинна була бути повернутою в строк до 13 квітня 2014 року. Таким чином, порушення прав позивача щодо невиконання договору позики настало 13 квітня 2014 року. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року вступило в силу 23 червня 2015 року та його виконання розпочалось 30 липня 2015 року.

Доказів того, що позивачем пред'явлено вимогу про повернення позики достроково чи інших вимог позивача до відповідача станом на 13 квітня 2012 року до суду не надано.

Отже ніяких прав позивача укладенням договору дарування земельної ділянки порушено не було, так як у останнього таких прав не існувало на дату укладення договору. У зв'язку із цим ОСОБА_2 не наділений правом оспорювати даний правочин.

Твердження позивача про те, що оспорюваний договір дарування земельної ділянки від 03 квітня 2012 року укладений відповідачем з метою ухилення від виконання судового рішення про стягнення з нього боргу, є лише припущеннями позивача, однак відповідно до ст. 81 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його прав та законних інтересів у зв'язку з укладенням оспорюваного договору - є правильним.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді