ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1255/18
провадження № 2/753/3498/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"17" травня 2018 р. Дарницький районний суд м.Києва

в складі: головуючого-судді Комаревцевої Л.В.,

за участю секретаря Гаврилюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Автолізинг" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТзОВ "Сігма Автолізинг" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.11.2017 між ним та ТзОВ "Сігма Автолізинг" був укладений договір фінансового лізингу №02053, відповідно до якого товариство взяло на себе відповідальність придбати предмет лізингу (транспортний засіб) у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу.

02.11.2017 позивачем був сплачений авансовий платіж у розмірі 18 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №5 від 02.11.2017.

Так, під час укладання договору позивачу було повідомлено, що транспортний засіб він отримає у м. Києві в одному із автосалонів протягом 5 діб з часу сплати платежу у розмірі 18 000,00 грн., проте протягом встановленого терміну автомобіль передано не було.

08.11.2017 року позивачем ОСОБА_2 була написана заява про розірвання договору №02053 та повернення сплачених грошових коштів у розмірі 18 000,00 грн.

Листом від 05.12.2017 №12 ТзОВ "Сігма Автолізинг" повідомило позивача, що договір №02053 розірваний 08.11.2017, проте поверненню підлягають кошти у розмірі 256,00 грн. з 18 000,00 грн., сплачених позивачем.

23.12.2017 позивач ОСОБА_2 у досудовому порядку звернувся до відповідача з претензією про стягнення грошвих коштів у розмірі 18 000,00 грн., однак дана претензія залишилася без розгляду.

З огляду на дані обставини, позивач просить визнати договір фінансового лізингу №02053 від 02.11.2017 та стягнути з ТзОВ "Сігма Автолізинг" грошові кошти авансового платежу у сумі 18 000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки до суду представника не повідомив.

Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання свого представника не направив, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за відсутності представника, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали, справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, та підтверджується письмовими доказами , що 02.11.2017 між ОСОБА_2 та ТзОВ "Сігма Автолізинг" укладено договір фінансового лізингу №02053.

За предметом договору лізингодавець зобов'язався придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу та лізингоодержувача, згідно з умовами даного договору.

Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору; або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5 ст. 9 даного договору.

Згідно п. 1.1 Договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб зазначений у даній статті та специфікації (Додаток № 1 Договору).

Сплата комісії за організацію договору, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу передбачена статтею 9 Договору, де вказано, що їх розмір, порядок та строки сплати визначено у Додатку № 1.

Авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості Предмета лізингу, розмір якого визначено у даному договорі та Додатку № 1 до Договору та становить 23 %, який сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця на умовах Договору до моменту передачі Предмета лізингу.

На виконання умов договору ОСОБА_2 було сплачено 18 000,00 грн. з призначенням платежу: «авансовий платіж за договором лізингу №02053 від 02.11.2017 року», що підтверджується квитанцією №5 від 02.11.2017 року. (а.с. 10)

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу, який укладений між юридичною особою - ТзОВ "Сігма Автолізинг" та фізичною особою ОСОБА_2 містить елементи договору найму транспортного засобу, то в силу положень ч. 2 ст. 799 ЦК України він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Матеріалами справи підтверджено, що спірний правочин в порушення зазначених вимог закону, укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно п.12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановленого чиним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає.

Тобто, за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 20 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію договору.

Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі включають в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Комісія за організацію договору не є в розумінні ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» лізинговим платежем, оскільки не відноситься до витрат лізингодавця, які безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу та фактично полягає лише у виготовленні типової форми договору. Більш того, відповідачем не обґрунтовано співмірність розміру комісії за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги.

За змістом укладеного правочину, розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Крім того, укладаючи правочин сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками до договору, які до нього не долучені.

Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 02.11.2017 року, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що він містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII, якими виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу та наявність у зв'язку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Оскільки ОСОБА_2 сплатив ТзОВ "СІГМА АВТОЛІЗИНГ" 18 000,00 грн., суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача дана сума сплачена позивачем за договором фінансового лізингу №02053 від 02.11.2017 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1 409,60 грн. (704,80 грн. за вимогу немайнового характеру та 704,80 грн. за вимогу майнового характеру).

Керуючись ст.ст. 1-12, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Автолізинг" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів- задовольнити.

Визнати договір фінансового лізінгу №02053, укладений 02.11.2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігма Автолізинг" - недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма Автолізинг" (ідентифікаційний код: 41298109) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) 18 000,00 грн. (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. - сплачених на виконання умов договору фінансового лізингу №02053 від 02.11.2017 року та сплачений судовий збір у сумі 1 409 (одна тисяча чотириста дев"ять) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складено 17.05.2018 року.

Суддя Л.В. Комаревцева