Справа № 464/6314/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/197/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року, постановлену в складі головуючого - судді Горбань О.Ю., у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивачі звернулись до суду з позовом про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 28.02.2013 № 2189.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 28.02.2013 року №2189.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач ОСОБА_2 оскаржила таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою, винесена з порушенням норм цивільного законодавства. Зазначає, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в 2016 році зверталися до Сихівського районного суду м. Львова з аналогічним адміністративним позовом до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали від 28.02.2013 року № 2189, однак ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року провадження у справі було закрито, позивачам роз'яснено право на звернення з даними вимогами в порядку цивільного судочинства. Дана ухвала залишена без змін ухвалою Львівського адміністративного апеляційного суду від 05 квітня 2017 року. Внаслідок відмови у відкритті провадження у справі, вона позбавлена можливості реалізувати своє право на судовий захист, що є неприпустим в розумінні ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції та ст. 3 ЦПК України.

Просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону № 2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

У відповідності до статей 126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи в суді першої інстанції суд керувався приписами ЦПК України в редакції 2004 року, на відповідність яким перевіряється оскаржувана ухвала судом апеляційної інстанції.

Стаття 122 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) регламентувала дії судді при вирішенні питання відкриття провадження у справі. Суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: 1) заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства; 2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову; 3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому ж третейському суді виявився неможливим; 5) після смерті фізичної особи, а також у зв'язку з припиненням юридичної особи, які є однією із сторін у справі, спірні правовідносини не допускають правонаступництва. У разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі пункту 4 частини третьої статті 121 цього Кодексу. У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі. Питання про відкриття провадження у справі або про відмову у відкритті провадження у справі суддя вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків, та не пізніше наступного дня після отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи. Про відкриття провадження у справі чи відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття провадження у справі зазначаються: 1) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який відкрив провадження у справі, номер справи; 2) ким і до кого пред'явлено позов; 3) зміст позовних вимог; 4) час і місце попереднього судового засідання, якщо суддя вирішив, що його проведення є необхідним, або час і місце судового розгляду справи, якщо суддя вирішив, що проведення попереднього судового засідання у справі не є необхідним; 5) пропозиція відповідачу подати в зазначений строк письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. Ухвала про відмову у відкритті провадження у справі повинна бути невідкладно надіслана позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами. Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 17.06.2016 року відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 28.02.2013 року № 2189 та роз'яснено позивачам право звернутись до суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 12.06.2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 17.06.2016 року відмовлено з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

В подальшому, ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року було закрито провадження в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 28.02.2013 року № 2189 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 14.11.2012 року №1931» та роз'яснено позивачам право звернутись до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року залишено без змін та встановлено, що предмет спору в даній справі безпосередньо пов'язаний із реалізацією права власності на земельну ділянку, в тому числі, відновлення порушеного права позивачів.

У вересні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 повторно звернулись в суд з позовом до Львівської міської ради про визнання незаконної та скасування ухвали Львівської міської ради від 28.02.2013 року № 2189, якою були внесені зміни в ухвалу Львівської міської ради від 14.11.2012 року №1931 «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок».

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суддя, вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, посилаючись на ст. 122 ЦПК України відмовив у відкритті провадження у даній справі, з тих підстав, що ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.06.2016 року (справа №464/5007/16) у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 28.02.2013 № 2189 відмовлено у зв'язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Дана ухвала оскаржувалась в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Відтак, наявність ухвали, яка вступила в законну силу, в силу вимог ч. 7 ст. 122 ЦПК України перешкоджає суду відкрити провадження по даній справі.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки статтею 122 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) визначено вичерпний перелік підстав за наявності яких суддя відмовляє у відкритті провадження в цивільній справі, проте матеріали даної справи не містять доказів наявності підстав передбачених ч. 2 ст. 122 ЦПК України, а відмова у відкритті провадження у справі №464/5007/16-ц не є безумовною підставою для відмови у відкритті провадження в даній цивільній справі № 464/6314/17 в порядку цивільного судочинства при повторному зверненні позивача із заявою до суду загальної юрисдикції.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) висловив позицію, що було б неприпустимо, щоб ст. 6 (п. 1) Конвенції містила детальний опис гарантій, які надаються сторонам у цивільних справах, і не захищала б передусім те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступу до суду. Такі характеристики процесу, як справедливість, публічність, динамізм позбавляються сенсу, якщо немає самого судового розгляду (справа Голдер проти Сполученого Королівства). Фактичні перешкоди можуть порушувати Конвенцію так само, як і юридичні, Конвенція спрямована на те, щоб ґарантувати не теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними і здійснюються на практиці (справа Ейрі проти Ірландії). ЄСПЛ вважає що процедури національних правових систем не повинні обмежувати ступінь доступу до суду, щоб забезпечити право заявників на суд, з урахуванням принципу верховенства права у демократичному суспільстві (рішення у справах Ієло проти Італії, Кордова проти Іспанії, Уайт та Кеннеді проти Німеччини, Феімблат проти Румунії).

У поняття доступності, крім справедливості судового розгляду, включається також його ефективність і можливість безперешкодного звернення кожної заінтересованої особи до суду. Доступність правосуддя - це певний стандарт, який передбачає вимоги справедливого та ефективного судового захисту, що конкретизуються в необмеженій судовій юрисдикції, належних судових процедурах, розумних строках, і безперешкодного звернення заінтересованої особи до суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, та практики ЄСПЛ не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (справи Делькур проти Бельгії, Гофман проти Німеччини). Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна ратифікувала Конвенцію і повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства для забезпечення дії принципу верховенства права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскаржувана ухвала є такою, що постановлена при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, а відтак підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 28 листопада 2018 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 6, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 27 вересня 2017 року - скасувати.

Справу направити до Сихівського районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.