ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2658/18

Головуючий у першій інстанції - Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/289/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Бечка Є.М., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

за участі: ОСОБА_2, його представника адвоката ОСОБА_3

сторони:

позивач ОСОБА_2

відповідач товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Філатової Л.Б. від 20 вересня 2018 року, місце ухвалення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 20 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'', в якому на підставі ч.3 статті 37 Закону України ''Про іпотеку'' просив стягнути з відповідача на його користь 3 954 749 грн. 71 коп. у відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки (приміщення магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1) над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Вимоги заявленого позову ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що 31.10.2016 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком ''УкрСиббанк'' було укладено договір про надання кредиту №0, в подальшому 01.11.2016 року між ним та АКІБ ''УкрСиббанк'' було укладено додаткову угоду №0-1 до кредитного договору, якою змінено умови щодо забезпечення виконання зобов'язання. В забезпечення виконання позивачем зобов'язань за укладеним кредитним договором між ОСОБА_2 та АКІБ ''УкрСиббанк'' 01.11.2006 року було укладено іпотечний договір №30006Z174, за умовами якого позивач передав в іпотеку АКІБ ''УкрСиббанк'' належне йому нежиле приміщення, а саме, приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м за адресою АДРЕСА_1. Позивач зазначав, що 11.06.2010 року, 12.07.2010 року, 08.09.2011 року між ним та АКІБ ''УкрСиббанк'' були укладені додаткові угоди до кредитного договору щодо зміни графіку погашення кредиту, щодо зміни розміру відсотків за користування кредитом, щодо зміни схеми погашення кредиту та зміни кінцевого терміну погашення кредиту. У зв'язку зі зміною схеми погашення кредиту та кінцевого строку повернення кредиту, 08.09.2011 року між позивачем та АКІБ ''УкрСиббанк'' було укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору. Позивач вказував, що між АКІБ ''УкрСиббанк'' і ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'' 21.09.2015 року було укладено договір факторингу №27, за умовами якого до відповідача перейшло право вимоги до позичальника за кредитним договором з усіма додатковими угодами до нього. 22.09.2015 року між АКІБ ''УкрСиббанк'' і ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'' було укладено договорі про відступлення прав вимоги №1, за умовами якого до відповідача перейшло право вимоги за іпотечним договором, при цьому відповідач отримав права іпотекодержателя щодо предмету іпотеки. Позивач зазначав, що 18.04.2016 року державним реєстратором-приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було прийнято рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем. При цьому позивач вказує, що вартість предмета іпотеки на момент набуття відповідачем права власності на нього складала 7 927 600 грн., а розмір заборгованості позивача за договором про надання кредиту №0 від 31.10.2006 року становив 3 132 120 грн. 29 коп. Позивач зазначає, що з врахуванням ч.3 статті 37 Закону України ''Про іпотеку'', 90% вартості предмета іпотеки складає 7 874 300 х 90% = 7 086 870 грн., і за даних обставин відповідач має відшкодувати позивачу 3 954 749 грн. 71 коп., виходячи із розрахунку 7 086 870 грн. - 3 132 120 грн.29 коп. = 3 954 749 грн. 71 коп.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20.09.2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про захист прав споживача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.09.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд необґрунтовано не прийняв до уваги тієї обставини, що відповідач не визнав лише вартості предмета іпотеки на момент переходу до іпотекодержателя права власності 18.04.2016 року у розмірі 7 874 300 грн. При цьому представник відповідача в судовому засіданні повідомив суд про наміри спростувати вказану обставину, проте, в подальшому відповідачем надані позивачем докази спростовані не були. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем на підтвердження тієї обставини, що станом на 18.04.2016 року вартість предмета іпотеки складала 7 874 300 грн., було в якості доказу надано оцінку предмета іпотеки від 20.12.2017 року, проведену суб'єктом оціночної діяльності на замовлення позивача. При цьому доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив надану позивачем оцінку предмета іпотеки станом на 18.04.2016 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що відсутність проведеної іпотекодержателем оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності станом на 18.04.2016 року, є підтвердженням того, що відповідач не виконав свої процесуальні обов'язки, і не спростував докази, надані суду позивачем. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні не зазначив, яким достатнім доказом має бути підтверджена вартість предмета іпотеки станом на момент переходу до іпотекодержателя права власності на іпотеку, а саме, 18.04.2016 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскільки відповідачем в ході судового розгляду даної справи не спростовано надані позивачем суду докази, то за даних обставин суд першої інстанції необґрунтовано не застосував при вирішенні даного спору по суті ч.1 статті 82 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, необґрунтовано послався на ч.1,ч.5,ч.6 статті 81 ЦПК України, оскільки позивач не повинен був доводити ті обставини, які не заперечувались відповідачем. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що наявність розміру вимог іпотекодержателя в сумі 3 132 120, 29 грн. підтверджується змістом вимоги відповідача від 16.02.2016 року, діями відповідача по реєстрації права власності на предмет іпотеки 18.04.2016 року на підставі зазначеної вимоги іпотекодержателя, а також змістом відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо приміщення магазину за адресою АДРЕСА_1. Доводи апеляційної скарги вказують, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не вказує, яким достатнім доказом має бути підтверджено розмір вимог іпотекодержателя, які забезпечені іпотекою. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що відкриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції визнав, що позивачем було дотримано вимоги статей 175, 177 ЦПК України, проте, у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції зазначено, що надані позивачем докази у своїй сукупності не дають змоги суду дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції зазначив у рішенні від 20.09.2018 року про те, що предметом доказування у даній справі є сума, що перевищує 90% вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя, при цьому суд необґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивачем не надано відповідних договорів та додаткових угод, оскільки вказані документи не містять в собі даних, що входять до предмету доказування.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2, його представник адвокат ОСОБА_3 підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", належним чином повідомленого про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.153), не з'явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 16.02.2016 року ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'' направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України ''Про іпотеку'' (а.с.4). Як вбачається з даної вимоги, відповідач зазначає, що ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'' виступає кредитором відносно ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 31.10.2006 року, укладеним між ОСОБА_2 та АКІБ ''УкрСиббанк'', на підставі договору факторингу №27 від 21.09.2015 року, укладеного між АТ ''УкрСиббанк'' та ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'', та іпотекодержателем відносно нежилого приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності, що виступає в якості забезпечення по вищезазначеному кредитному договору, на підставі іпотечного договору №30006Z174, який було укладено 01.11.2006 року між АКІБ ''УкрСиббанк'' та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Н.Г. та зареєстрованого за №2717 в реєстрі заборон за №41 (з врахуванням договору про внесення змін). Право іпотекодержателя ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'' набуло на підставі договору про відступлення права вимоги №1 за договором іпотеки до договору факторингу від 21.09.2015 року, від 22.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрованого за №5002.

ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'', як кредитор та іпотекодержатель повідомило ОСОБА_2, про неналежне виконання умов кредитного договору, що призвело до наявності заборгованості у розмірі 3 132 120, 29 грн.

21.04.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Семеновою Г.В. було прийнято рішення №29353123 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на нежиле приміщення-приміщення магазину, що розташований АДРЕСА_1, за товариством з обмеженою відповідальністю ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'', податковий номер 38750239 (а.с.5).

Позивачем надано звіт про оцінку майна, а саме, нежилого приміщення-приміщення магазину загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суб'єкт оціночної діяльності: приватне підприємство ''Експертна фірма ''Експерт-плюс'' (а.с.6-58). Даний звіт було виготовлено на замовлення позивача 20.12.2017 року, відповідно до висновку про вартість майна, дата оцінки 18.04.2016 року, ринкова вартість без ПДВ нежилого приміщення-приміщення магазину загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, становить 7 874 300 грн.

Відповідно до приписів ч.3 статті 37 Закону України ''Про іпотеку'', на яку посилається позивач у обгрунтування вимог заявленого позову, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції з посиланням на фактичні обставини справи, а також на приписи статей 76,77; ч.1,ч.5, ч.6 статті 81 ЦПК України, зазначив у оскаржуваному рішенні, що вимоги заявленого позову не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. При цьому суд першої інстанції виходив з тих обставин, що розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя жодним наданим позивачем доказом не підтверджується. Вимога від 16.02.2016 року ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'' до ОСОБА_2 про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України ''Про іпотеку'', як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, не є належним та допустимим доказом розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а є лише повідомленням про наявність заборгованості позивача у розмірі 3 132 120,29 грн. (а.с.4), як не є належними доказами розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя і надані суду позивачем відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5) та звіт про оцінку майна, а саме, нежилого приміщення - приміщення магазину загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суб'єкт оціночної діяльності: приватне підприємство ''Експертна фірма ''Експерт-плюс'' (а.с.6-58). Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що наданий позивачем звіт про оцінку майна (а.с.6-58) було виготовлено приватним підприємством ''Експертна фірма ''Експерт-плюс'' на замовлення позивача ОСОБА_2, проте, відомості про вартість, за якою відповідач набув у власність предмет іпотеки, визначену на момент такого набуття, позивачем суду не надані. Також суд першої інстанції вказав у оскаржуваному рішенні, що суду не надано: договір про надання кредиту №0, укладена 01.11.2016 року додаткова угода № 0-1 про зміну умов щодо забезпечення виконання зобов'язання, укладений 01.11.2006 року іпотечний договір №30006Z174, укладені 11.06.2010 року, 12.07.2010 року і 08.09.2011 року додаткові угоди до кредитного договору, укладений 08.09.2011 року договір про внесення змін №1 до іпотечного договору, укладений 21.09.2015 року договір факторингу №27 з усіма додатковими угодами до нього, укладений 22.09.2015 року договір про відступлення прав вимоги №1, на які містяться посилання в позовній заяві.

Відповідно до приписів ч.1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 ЦПК України.

Судом першої інстанції зазначено у оскаржуваному рішенні, що надані позивачем докази у своїй сукупності не можуть бути підставою для висновку щодо обґрунтованості вимог заявленого позову, при цьому позивачем не заявлялось клопотання про витребування судом відповідних доказів в порядку, визначеному ч.1 статті 84 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджуються з нормами права, які регулюють спірні правовідносини та фактичними обставинами справи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 20.09.2018 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги вказують, що позивачем на підтвердження тієї обставини, що станом на 18.04.2016 року вартість предмета іпотеки складала 7 874 300 грн., було в якості доказу надано оцінку предмета іпотеки від 20.12.2017 року, проведену суб'єктом оціночної діяльності на замовлення позивача, при цьому суд першої інстанції необґрунтовано відхилив надану позивачем оцінку предмета іпотеки станом на 18.04.2016 року. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ч.3 статті 37 Закону України ''Про іпотеку'', на яку посилається позивач у обгрунтування вимог заявленого позову, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Приймаючи до уваги вказані норми права, які регламентують спірні правовідносини та фактичні обставини справи, зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що наданий позивачем звіт про оцінку майна, дата оцінки 18.04.2016 року (а.с.6-58), який було виготовлено 20.12.2017 року приватним підприємством ''Експертна фірма ''Експерт-плюс'' на замовлення позивача ОСОБА_2, не може бути належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України вартості, за якою іпотекодержатель набув предмет іпотеки у власність, визначеної на момент такого набуття.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що відсутність проведеної іпотекодержателем оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності станом на 18.04.2016 року, є підтвердженням того, що відповідач не виконав свої процесуальні обов'язки, і не спростував докази, надані суду позивачем, і за даних обставин вимоги заявленого позову є обґрунтованими. Також доводи апеляційної скарги стверджують, що оскільки відповідачем в ході судового розгляду даної справи не спростовано надані позивачем суду докази, то за даних обставин суд першої інстанції необґрунтовано не застосував при вирішенні даного спору по суті ч.1 статті 82 ЦПК України. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 20.09.2018 року, виходячи із приписів статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів. Відповідно до ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що наявність розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в сумі 3 132 120,29 грн. підтверджується змістом вимоги відповідача від 16.02.2016 року, діями відповідача по реєстрації права власності на предмет іпотеки 18.04.2016 року на підставі зазначеної вимоги іпотекодержателя, а також змістом відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо приміщення магазину за адресою АДРЕСА_1. За даних обставин ОСОБА_2 вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що надані позивачем докази не підтверджують розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що вимога від 16.02.2016 року ТОВ ''Фінансова компанія ''Довіра та Гарантія'' до ОСОБА_2 про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України ''Про іпотеку'', не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а є лише повідомленням про наявність заборгованості позивача у розмірі 3 132 120,29 грн. (а.с.4), як не є належним доказом розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя і надані суду позивачем відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5).

Доводи апеляційної скарги зазначають, що відкриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції встановив, що позивачем було дотримано вимоги статей 175,177 ЦПК України щодо надання всіх наявних у нього доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проте, у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції вказано, що надані позивачем докази у своїй сукупності не можуть бути підставою для задоволення вимог заявленого позову. На думку апеляційного суду, дані доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи із приписів ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів. Частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, позивачем в порядку ч.1 статті 84 ЦПК України не заявлялось клопотання про витребування судом відповідних доказів.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 20.11.2018 року.

Головуючий: Судді: