ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №592/9105/18

Номер провадження 22-ц/788/2021/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 вересня 2018 року у складі судді Князєва В.Б., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 19 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», мотивуючи вимоги тим, що він перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», працює токарем 5 розряду в цеху № 53. Із грудня 2017 року у підприємства перед ним утворилася заборгованість з виплати заробітної плати.

Загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати з грудня 2017 року до червня 2018 року включно становить 22856 грн 05 коп.

Також, відповідач зобов'язаний сплатити йому компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 22856 грн 05 коп та компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за грудень 2017 року - червень 2018 року в сумі 22856 грн 05 коп. та компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 230 грн 54 коп.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що копія розрахункового листа, яка додана до позовної заяви не є доказом відповідно до норм ЦПК України, оскільки належним чином не завірена та не підтверджує наявність заборгованості товариства перед позивачем на день ухвалення судового рішення. Отже, розмір заборгованості по заробітній платі не підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн. х 100= 176200 грн.), справа визнана апеляційним судом малозначною і тому її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» - працює на посаді токаря в цеху № 53 з ремонту механічного та енергетичного устаткування (а.с. 5-7).

Згідно з наданим ОСОБА_1 розрахункового листа за червень 2018 року, виданого йому роботодавцем, нарахована заробітна плата за грудень 2017 року становила 3448 грн, за січень 2018 року - 3592 грн, за лютий 2018 року - 3843 року, за березень 2018 року - 3669 грн, за квітень 2018 року - 4156 грн, за травень 2018 року - 3183 грн, за червень 2018 року - 965 грн (а. с. 8).

Отже, за спірний період позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата на загальну суму 22856 грн 05 коп.

Доказів погашення вищезазначеної заборгованості із заробітної плати позивача, відповідачем суду не надано.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що позивачу заробітна плата з грудня 2017 року до червня 2018 року включно не була виплачена, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 22856 грн 05 коп, яка і підлягає стягненню з відповідача. Крім того, на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 230 грн 54 коп.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, як убачається з матеріалів справи, на день звернення позивача до суду з позовом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» у строки, встановлені законом, не виплатило ОСОБА_1 заробітну плату за період з грудня 2017 року до червня 2018 року включно у розмірі 22856 грн 05 коп., тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана заборгованість із заробітної плати підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, згідно з ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до положень ст. ст. 2-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з ч. 4 вказаного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Виходячи з приписів Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», відповідач зобов'язаний компенсувати позивачу втрату частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановивши, що ОСОБА_1 не виплачена нарахована заробітна плата з грудня 2017 року до червня 2018 року, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 230 грн 54 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, за змістом ст. 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Публічне акціонерне товариство Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», будучи ознайомленим зі змістом заявлених позивачем вимог, не надало суду належних та допустимих доказів на спростування заборгованості із заробітної плати перед ОСОБА_1 за період з грудня 2017 до червня 2018 року. Також відповідачем не спростовано розмір присудженої оскаржуваним судовим рішення до стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати.

Як убачається з матеріалів справи, 23 липня 2018 року Ковпаківським районним судом м. Суми було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, якою витребувано з ПАТ Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» довідку про заборгованість із заробітної плати із зазначенням щомісячних часткових виплат та компенсації втрати частини доходів за порушення строків виплати заробітної плати ОСОБА_1 Вказана ухвала надіслана відповідачу для виконання, отримана ним 25 липня 2018 року (а.с. 11), проте довідку суду надано не було. А тому судом першої інстанції вирішено справу на підставі наданих позивачем доказів, які відповідачем в установленому законом порядку не спростовані.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідив всі докази, які підтверджували позицію позивача та входили до предмета доказування, надав їм належну оцінку, застосував положення законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст.7, ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С.Ткачук