Справа № 199/1864/18
(2/199/1528/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» про визнання кредитного договору недійсним, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалась на те, що 18.11.2017 року між сторонами був укладений кредитний договір № МФ-257. Позивач є інвалідом 2-ї групи. На момент закінчення договору перебувала на лікуванні в 20-й міській лікарні на стаціонарному лікуванні з гіпертонічним кризом та фізично не могла приїхати у відділення. Написавши заяву на імя директора «БІ ЕЛ ДЖІ Мікрофінанс» ОСОБА_3 власноруч та приєднавши епікриз від 03.12.2017 року, направила свого сина ОСОБА_1 до 157 відділення для продовження кредитного договору.

Кредитний експерт ОСОБА_4 відмовилась приймати заяву та оплату на продовження кредитного договору, не дивлячись на існуючу нотаріальну довіреність від імені позивача та обставини, які виникли зі станом здоровя, тим самим умисно порушуючи права позивача.

Позивач зазначив, що кредитний договір не містить чіткого визначення предмета договору (сукупної вартості кредиту), неможливо визначити точний процент по договору, що є істотною умовою для договорів даного виду. На даний час позивачем сплачено проценти за користування кредитом та 100% тіла кредиту, отже отримані в кредит кошти повністю повернуто з нарахованими процентами.

Позивач просив визнати несправедливими та недійсними п.п. 3.2, 3.2.1, 3.2.4, 3.2.5, 3.2.6, 3.3.3, Кредитного договору договір № МФ-257 від 18.11.2017 року, визнати недійсним Кредитний договір № МФ-257 від 18.11.2017 року. Стягнути 4000,00 грн. матеріальної шкоди та 3500,00 грн. моральної шкоди.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановлений законом порядок. Надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та справу розглядати без присутності свого представника.

Представник третьої особи у судове засіданні не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки свого представника не повідомив, відзив на позов не надав.

Вислухавши пояснення представника позивача,дослідивши письмові докази по справі справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 18.11.2017 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір № МФ-257.

Відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн., строком на 15 днів з 18 листопада 2017 по 03 грудня 2017 року.

Пунктом 2.3.1 передбачено, що позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити процент за користування кредитом у термін, передбачений п.1.4 договору шляхом внесення готівки в касу кредитора або перерахування на розрахунковий рахунок кредитора. Доказів того, що позивач через свого представника не змогла виконати зазначені умови договору, бо представник відповідача відмовив у прийнятті коштів, суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до статті 217 Цивільного кодексу України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Не призводить недійсність окремої частини правочину до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

При відсутності достатніх даних для визнання умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому.

В укладеному між сторонами кредитному договорі позивач засвідчив його своїм підписом, тобто він при його укладенні ознайомився з усіма істотними та іншими умовами договору. У вказаному кредитному договорі зазначена мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Договір був спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені, тобто банк надав, а позивач взяв кредит та зобов'язався повернути його банку відповідно до обумовлених сторонами умов.

Посилання позивача про необхідність визнання недійсним кредитного договору в цілому, безпідставні, оскільки у результаті розгляду справи не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту, позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кредитні кошти, тривалий час виконував свої зобов'язання з повернення цих коштів. Посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами.

З огляду на вищевикладене, можна дійти до висновку, що при укладенні оспорюваного кредитного договору відповідачем у відповідності до вимог п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивачу була надана інформація про умови кредитування, так і про сукупну вартість кредиту.

Як випливає з матеріалів справи, при укладанні спірного договору сторони погодили усі умови договору без будь-яких зауважень.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним у зв'язку із порушенням прав споживача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 4000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано обґрунтування , якими саме діями чи бездіяльністю відповідач спричинив їй таку шкоду.

Стосовно заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 3500,00 грн. слід зазначити наступне. Так, відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Проте, позивачем не доведено факту порушення її прав з боку відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.12,81, 133,144,263-265 ЦПК України, ст.ст 203,215 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя