КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/5126/17

провадження № 22-ц/824/1663/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградова А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року у складі судді Притули Н.Г.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просила визнати недійсним договір поруки № 0-П від 16 квітня 2015 року на підставі статей 202, 208, 215, 639 ЦК України.

В обґрунтування вимог зазначала, що 04 серпня 2008 року позивач уклала договір споживчого кредиту з АКІБ «УкрСиббанк» № 0.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір факторингу №50/12, за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги, зокрема за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу за договором кредиту № 0 від 04 серпня 2008 року.

13 травня 2016 року позивачу стало відомо, що 16 квітня 2015 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0-П, згідно умов якого поручитель відповідає перед кредитором в обсязі 2 000,00 грн. за всіма зобов'язаннями боржника за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату відсотків, комісії, відшкодування можливих збитків, понесених кредитором у зв'язку з невиконання боржником своїх зобов'язань за Основним договором, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами цього договору.

Уважає, що договір поруки порушує її права, оскільки ОСОБА_1 не було повідомлено про його укладення та не ознайомлено належним чином з його змістом.

На думку позивача, договір підписаний з метою ускладнення захисту її прав у разі виникнення спірних питань відносно кредитного договору, оскільки ТОВ «Кредекс Фінанс» та позивач знаходяться на території м. Києва, а договір поруки укладений з метою зміни підсудності, так як ОСОБА_2 проживає в смт. Братське Миколаївської області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 12 вересня 2018 року позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки уважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в порушення вимог цивільного процесуального кодексу України, суд не звернув уваги на заяву про зміну підстав позову, не дослідив докази, що містилися в матеріалах справи, а саме, договір поруки № 0-П від 16 квітня 2015 року, який не відповідає вимогам ЦК України, оскільки не містить підпису відповідача ОСОБА_2

Відповідачі не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 3 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення боржника щодо укладення договору поруки не є обов'язковим, а тому відсутність згоди боржника не є підставою для визнання недійсним договору поруки, укладеного між поручителем та кредитором боржника.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 04 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 80 000,00 доларів США строком користування до 04 серпня 2015 року зі сплатою 14% річних.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що виконання грошового зобов'язання забезпечується порукою ОСОБА_4 та заставою транспортного засобу.

Умови договору не містять заборони укладати договори поруки на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

У матеріалах справи міститься копія Договору поруки № 0-П від 16 квітня 2015 року, укладеного між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_2, за умовами якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання позичальником, яким є ОСОБА_1, усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 04 серпня 2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником існуючих, як на теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед Кредитором у обсязі 2 000,00 грн. за всіма зобов'язаннями Боржника за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату відсотків, комісій, відшкодування можливих збитків понесених Кредитором в зв'язку з невиконанням Боржником своїх зобов'язань за Основним договором, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами останнього.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач зазначила, що при укладенні спірного договору поруки не було її згоди на укладення такого договору та вона не ознайомлена з його змістом.

Зі змісту статті 554 ЦК України убачається, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (частина друга статті 554 ЦК України).

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (частина третя статті 554 ЦК України).

Договір поруки може бути укладено шляхом включення умови про поруку як складової частини основного договору, що підписується трьома сторонами: кредитором, боржником і поручителем; укладення окремого договору поруки між кредитором, боржником і поручителем, що існує поряд з основним договором, також між поручителем і кредитором без участі головного боржника (поряд із ним може існувати договір між майбутнім поручителем і заінтересованою в поруці особою - кредитором або боржником).

Як випливає зі статті 553 ЦК України для дійсності договору поруки необхідною (і достатньою) слід вважати участь у ньому лише кредитора і поручителя. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Боржник має певні права та несе обов'язки у правовідносинах поруки, зокрема за статтею 557 ЦК України, але вони ґрунтуються виключно на законі та реалізуються на підставі юридичного складу - сукупності юридичних фактів: наявність договору поруки між кредитором і поручителем; невиконання боржником свого зобов'язання перед кредитором; виконання, здійснене поручителем за боржника.

Таким чином, у силу статей 203, 215, 553 ЦК України волевиявлення боржника щодо укладення договору поруки не є обов'язковим, а тому колегія суддів уважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку, що відсутність згоди боржника не є підставою для визнання недійсним договору поруки, укладеного між поручителем та кредитором боржника.

Окрім того, матеріалами справи установлено, що копія оспорюваного договору поруки № 0-П не містить підпису відповідача (поручителя) ОСОБА_2

Згідно журналу судового засідання від 13 червня 2017 року представник відповідача ТОВ «Креденс Фінанс» в засіданні не надав суду завірену належним чином копію договору з підписом поручителя та на вимогу судді Притули Н.Г. надати вказаний документ на наступне судове засідання сторона відповідача не відреагувала, на наступні судові засідання відповідач ТОВ «Креденс Фінанс» не з'являвся та не був присутнім і під час проголошення рішення.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною третьою статті 639 ЦК України встановлено, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю ( частина перша статті 216 ЦК України).

Недійсним може бути лише укладений правочин. Недійсний - це такий правочин, який здійснився, але в силу наявних у нього недоліків не має правової сили, а породжує наслідки його недійсності. На відміну від недійсного, неукладений правочин ніколи не існував та існувати не міг, тому правової сили не має.

Згідно статті 215 ЦК України у разі недійсності правочину, якщо його недійсність встановлена законом, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, за обставин, коли оспорюваний договір поруки не підписаний відповідачем ОСОБА_2, а з боку ТОВ «Кредекс Фінанс» не надано суду належним чином завіреної копії договору поруки, який містив би підпис поручителя ОСОБА_2, а отже являвся би укладеним правочином, який створює юридичні наслідки, та, ураховуючи, що за загальним правилом волевиявлення боржника щодо укладення договору поруки не є обов'язковим, колегія суддів уважає, що місцевий суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Ураховуючи викладене, доводи апелянта щодо недійсності договору поруки № 0-П від 16 квітня 2015 року не заслуговують на увагу суду, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої та третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи сторони відповідача ґрунтуються на власних переконаннях, а не на вимогах закону, будь-яких доказів на обґрунтування своїх вимог позивачем не надано.

В апеляційній скарзі відсутні доводи, які б давали підстави для скасування рішення суду, оскільки скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків місцевого суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай