АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Херсон

Номер справи: 647/2984/18

Номер провадження: 22-ц/791/558/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Полікарпової О.М.,

ОСОБА_1,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу управління державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 23 січня 2018 року, постановлене під головуванням судді Миргород В.С., у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Управління державної міграційної служби у Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_2В звернулась до суду з заявою в якій просила встановити юридичний факт, що її батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований постійно на території України на момент проголошення незалежності України, а саме станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення даного факту необхідно заявниці для можливості реалізувати її право на отримання громадянства України відповідно до п.1,2 ч.1 ст.3 ЗУ «Про громадянство України».

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 23 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, проживав та був зареєстрований на території України на момент проголошення незалежності України, а саме 24 серпня 1991 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, в апеляційній скарзі зазначає, що надані заявницею докази не свідчать про факт проживання її батька на території України станом на 24.08.1991 року. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти доводів апеляційної скарги та вказує, що наданими нею доказами підтверджено факт постійного проживання її батька на території України з 31.01.1991 року по теперішній час. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п. 8, 9 ч.1 розд. XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама, чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_4, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

З аналізу наведеного слідує, що однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або порушення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення заяви, виходив з того, що заявник підтвердила належними доказами факт постійного проживання її батька на території України з січня 1991 року і цей факт має юридичне значення, оскільки з ним пов'язано набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Однак з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки не доведено обставини, що мають значення для справи які, суд першої інстанції визнав встановленими.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що надані до суду документи не підтверджують факт проживання батька заявниці на території України на момент проголошення незалежності, а саме 24.08.1991 року .

Так, судом першої інстанції взято до уваги, як доказ проживання ОСОБА_4 на території України на законних підставах довідку виконавчого комітету Бериславської міської Ради від 19.10.2017 року про те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5 (запис області та назва країни відсутні) зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 з 31.01.1991 року по теперішній час за паспортом 11 ДП № 658117 Кіровським РВД Мурманської області від 11.02.1979 року. В довідці зазначено, що до неї додано копію місця реєстрації по домовій книзі (а.с.16).

Однак в наданих суду копіях аркушів домової книги взагалі не вказано за якою адресою зареєстровано ОСОБА_4 а також не зазначено строк реєстрації (постійна чи тимчасова). Також, на штампі «ПРОПИСАН» вказана дата 31.07.91, тобто 31 липня 1991 року, а не січня, як зазначає виконавчий комітет. (а.с.12).

Крім того, як слідує з вказаних аркушів домової книги, будинок № 6 по вул.Бєлгородській в м.Бериславі є багатоквартирним будинком, однак в якій квартирі був зареєстрований ОСОБА_4 в довідці виконавчого комітету Бериславської міської Ради від 19.10.2017 року не вказано.

Як пояснила в судовому засіданні під час розгляду справи апеляційною інстанцією представник заявниці, ОСОБА_3 є громадянином ОСОБА_5 Федерації, однак залишається зареєстрованим за вказаною в позові адресою та періодично приїздить до м.Берислав, однак належних та допустимих доказів де саме зареєстрований ОСОБА_3, в який квартирі, тривалість його проживання та кому належить вказане житло, представником не надано.

Зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що заявницею не надано суду належних та допустимих доказів постійного проживання на території України на законних підставах станом на 24 серпня 1991 року її батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 (далі - Порядок), передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу ІНФОРМАЦІЯ_4, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання батька чи матері особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абз. 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Вказаних документів заявником суду не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.2,4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу управління державної міграційної служби України в Херсонській області задовольнити.

Рішення Бериславськогорайонного суду Херсонської області від 23 січня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: О.М.Полікарпова

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено 16 травня 2018 року

Суддя: І.В. Вейтас