Провадження № 2/742/1391/18
Єдиний унікальний № 742/3402/18
19 листопада 2018 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді - Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
Аргументує свої вимоги тим, що він є власником квартири №47 в буд.88/2 по вул.Гвардійській, м.Прилуки, Чернігівської області.
Він в своїй квартирі зареєстрував свого сина ОСОБА_3, проте останній більше трьох років не проживає за адресою реєстрації. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 08.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 08 год. 00 хв. 01 листопада 2018 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду на 10 год. 00 хв. 19.11. 2018 року.
ІІІ. Позиції сторін.
В судове засідання позивач не з»явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Позивачу на праві приватної власності належить квартира №47 в буд.88/2 по вул.Гвардійській, м.Прилуки, Чернігівської області(а.с.10-12).
Згідно з довідки виданої відділом адміністративних послуг міськрайонного центру надання адміністративних послуг Прилуцької міської ради Чернігівської області №3446 від 05.10.2018, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1/2, кв.47, разом з ним зареєстрований його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.8)
Відповідно до акту комісії комітету самоорганізації населення №7 мікрорайону 273 квартал про встановлення факту проживання (не проживання) особи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/2, кв.47 на протязі останніх трьох років по даний час(а.с.9).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року).
Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції.
Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що позивачеві належить спірний будинок на праві приватної власності.
Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності.
Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідач по справі є дочкою позивача і її вселення до будинку мало місце як члена сім»ї власника будинку. Відповідач на даний час фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення її права користування спірним будинком не буде для нього обтяжливим.
Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів ОСОБА_3 не проживає в належній позивачеві квартирі протягом останніх трьох років.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обовязку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано.
Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві будинку, обєктивно свідчить про зміну її місця проживання, а тому визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача у справі.
Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІІ. Розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України.
Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 704 грн. 80 коп.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.263-265,273,279,280-281,354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням -задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/2, кв.47, на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заяв. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.В.Коваленко