Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3364/17 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Галацевич О.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/3364/17 за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2018 року, яке ухвалено суддею Коренюком В.П. в м. Коростені Житомирської області

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13 травня 2011 між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач свої зобов'язання за фактичне користування кредитними коштами належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 31.07.2017 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 92 394,12 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 8345,66 грн., із заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 75772,55 грн., із заборгованості за пенею та комісією в сумі 3400,00 грн., а також штрафу 500,00 грн. (фіксована частина) та 4375,91 грн. (процентна складова) - яку банк просив стягнути на свою користь та понесені судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що банком порушено строки позовної давності, оскільки згідно ст.257 ЦК України, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу банку відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що банком під час розгляду справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження користування кредитним коштами та щодо строку дії кредитної картки до 02/15 року. При цьому, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності щодо вимог банку вважає законним та обґрунтованим, оскільки відповідає встановленим обставинам справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 13 травня 2011 року ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначеним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених дійсним договором.

Відповідач порушив умови договору у звязку з чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 31.07.2017 року утворилась прострочена заборгованість в розмірі 92 394,12 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 8 345,66 грн., із заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 75 772,55 грн., із заборгованості за пенею та комісією в сумі 3400,00 грн, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) та 4375,91 грн. (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що строк виконання договору настав 13 травня 2014 року, а банк звернувся до суду 30 серпня 2017 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, який закінчився 13 травня 2017 року, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно із ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом вірно визначено правовідносини, що виникли між сторонами і відповідачем рішення суду в цій частині не оскаржується.

Однак, висновок суду про недотримання строків позовної давності не відповідає обставинам справи.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідачем 18 січня 2018 року подана заява про застосування строку позовної давності (а.с.53).

Згідно анкети-заяви ОСОБА_5 від 13.05.2011р. (а.с.7) остання погодилася, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі Умови та Правила), а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлення з вказаними документами ОСОБА_3 засвідчила своїм підписом.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що картрахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці, платіжна картка - це спеціальний платіжній засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карточки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку платника або відповідно банківського рахунку з метою оплати вартості товару або послуг.

Згідно з п. 2.1.1.1 вказаних Умов та Правил, для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає картку.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Водночас, із Правил користування платіжною картою вбачається, що строк дії кредитного договору, кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця (включно).

Пунктом 2.1.1.12.5 Правил користування платіжною картою встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а тіла кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Таким чином, договором передбачено погашення щомісячними періодичними платежами відсотків за користування кредитом та в повному обсязі кредитного ліміту не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.

У правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 за договором б/н від 13.05.2011 року була видана картка № 418292, зі строком дії до лютого 2015 року (включно). Наведене підтверджується довідковою ПАТ КБ «ПриватБанк», яка була надана під час апеляційного розгляду справи в порядку ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до п 2.1.1.12.5 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Тобто, термін виконання зобовязання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки 28 лютого 2015 року.

Доказів про видачу платіжної картки із зазначенням другого терміну її дії, відповідачем надано не було.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а тому з 01 березня 2015 року розпочався строк позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Останній платіж на суму 1000 грн. проведений відповідачем у липні 2014 року в межах строку дії платіжної картки (а.с.6).

Позов подано до суду 30 серпня 2017 року, тобто ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 в межах встановленого законом строку позовної давності.

Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні вимог банку через сплив позовної давності, початок перебігу якого було визначено з 13 травня 2014 року, є невірним та суперечить положенням ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що підстав для стягнення одночасно з відповідача як пені так і штрафу за невиконання умов договору немає виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обовязків по погашенню кредиту.

У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

У звязку з цим, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. (фіксованої частини) та штрафу в розмірі 5% від суми позову (процентної складової).

Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що наданий банком розрахунок суми заборгованості суперечить умовам договору та не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки нарахування Банком відсотків в даному випадку здійснювалось на тіло кредиту та відсотки. Сторони погодили відсоткову ставку в розмірі 30 % річних.

Таким чином, заборгованість зі сплати відсотків станом на 30.04.2016 року становить 7501 грн. 87 коп.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 31.07.2017 року в розмірі 19247 грн. 53 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 8345 грн. 66 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 7501 грн. 87 коп. та заборгованості за пенею в сумі 3400 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 833 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1, 11501) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження : вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001) заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 травня 2011 року станом на 31.07.2017 року в розмірі 19247 грн. 53 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 8345 грн. 66 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 7501 грн. 87 коп. та заборгованості за пенею в сумі 3400 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 833 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 року.

Головуючий: Судді: