Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/42/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 листопада 2018 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря Довженко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Служба у справах дітей Ленінського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1(далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2(далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1обґрунтовує тим, що ОСОБА_2є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2012 року. У шлюбі з відповідачем, 26 вересня 2010 року у них народився син ОСОБА_3, який проживає разом з позивачем ОСОБА_1та знаходиться на її утриманні. Відповідач з 2012 року не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. Позивач у позові зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина, при цьому з 2012 року відповідач не виконує рішення суду про стягнення аліментів. ОСОБА_4 навіть не знає свого батько, не відчуває до нього родинних відносин.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. До участі у справі залучено Службу у справах дітей Ленінського району Миколаївської міської ради; у справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі; справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, при цьому 07.11.2018 подала на адресу суду заяву, в якій підтримала позов та просила задовольнити його у повному обсязі; розгляд справи просила проводити без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, при цьому 07.11.2018 також подала на адресу суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити; розгляд справи просила проводити за її відсутності. Проти заочного рішення не заперечувала.

Раніше у підготовчому судовому засіданні 18.10.2018 позивач та його представник також підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з'явився без повідомлення причин; відзив не подав.

Представник Служби у справах дітей Ленінського району Миколаївської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з'явився.

Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке:

ОСОБА_1та ОСОБА_2перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25 жовтня 2012 року було розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва (а. с. 8).

У шлюбі у подружжя 26 вересня 2010 року народився син ОСОБА_6.

ОСОБА_2є батьком малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

Згідно з довідкою ОСББ "БРИГ" від 21 листопада 2017 року малолітній ОСОБА_6 зареєстрований та проживає разом із позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, у квартирі належній батькові позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 (а. с. 12, 99).

Відповідно до довідки Миколаївської спеціалізованої школи I-III ступенів мистецтв і прикладних ремесел експерементального навчального закладу всеукраїнського рівня "Академія дитячої творчості" Миколаївської міської ради Миколаївської області від 12 грудня 2017 року, ОСОБА_6навчається у вказаному закладі з 01 вересня 2017 року. Вихованням, навчанням та утриманням сина займається матір ОСОБА_1.Вона піклується про стан здоров'я, духовний та моральний розвиток сина ОСОБА_3. Приводить та забирає дитину зі школи, відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_2, за час навчання дитини в закладі, успіхами свого сина у навчанні не цікавився (а. с. 15, 45).

Як слідує з копії заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 14 вересня 2012 року до повноліття дитини (а. с. 36, 37).

Згідно з копією розрахунку заборгованості з аліментів від 01 серпня 2018 року, у ОСОБА_2 існує заборгованість по сплаті аліментів перед ОСОБА_1, станом на 01 серпня 2018 року у розмірі 38400 грн. ( а. с. 48 - 49).

Відповідно до висновку від 15 травня 2018 року Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2, по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, Виконавчий комітет Миколаївської міської радивважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 101 - 102).

З соціально - психологічного висновку Миколаївського міського центру Соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 20 березня 2018 року слідує, що за результатами даних проективного інтерв'ю, проективних методик вивчення стосунків ("малюнок сім'ї", "Соціограма сім'ї"), тексту ОСОБА_11, модифікованого ОСОБА_8 та Шкали прив'язаності до членів сім'ї, було встановлено, що дитина ОСОБА_6, як свою сім'ю сприймає себе, матір, бабусю ОСОБА_10 та дідуся ОСОБА_6.

Відношення хлопчика ОСОБА_6 до батька ОСОБА_2 є суперечливим, напруженим. З одного боку дитина знає про батька, зі слів дорослих, тільки хороше та хоче мати батька, як інші діти. З другого боку, хлопчик не має спогадів про батька, оскільки той пішов з сім'ї, коли ОСОБА_6 було півроку, і ніколи більше не з'являвся. ОСОБА_3 не відчуває зв'язку з батьком, проявляє почуття образи до нього, за те, що не отримує батьківської любові та турботи.

ОСОБА_9 з матір'ю є емоційно комфортними, доброзичливими, довірливими, неконфліктними. Між ним існує тісний психоемоційний зв'язок. Дитина відчуває з боку матері піклування, любов, захист, надійність та розуміння.

Хлопчик проектує синівські почуття на дідуся ОСОБА_9, з яким має довірливі стосунки, які характеризуються дружелюбністю, турботою та підтримкою. Хлопець любить проводити час разом з усією сім'єю: мамою; бабусею та дідусем. При цьому, дитина мріє про справжнього батька, якого зможе називати татом (а. с. 108).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789-XII) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно з положеннями ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною.

Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Відповідно до ч. ч. 1- 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

У пунктах 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2є батьком малолітнього ОСОБА_6 та не виконує батьківський обов'язок по відношенню до нього, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, матеріальне забезпечення, дитину не відвідує, маючи можливість проводити час з сином не використовує такої можливості, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, своєю поведінкою демонструє незацікавленість у возз'єднанні сім'ї, тому суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 0.0.933994857.1 від 09 січня 2018 року.

Крім цього, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, Служба у справах дітей Ленінського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Тбілісі (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (стара назва - Комсомольське), Миколаївського району Миколаївської області) батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаєва.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Тбілісі (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (стара назва - Комсомольське), Миколаївського району Миколаївської області) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки м. м. Баку Азербайджан, РНОКПП НОМЕР_1, номер і серія паспорта НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили - надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова

07.11.2018