Справа № 524/5036/16-ц
Провадження №2/524/22/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року до суду звернулося ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, в якому позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором станом на 25 травня 2016 року в розмірі 17434,14 дол. США, що загалом згідно курсу НБУ становить 438184,64 грн., і судові витрати.

Позивач зазначав, що 06 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» (надалі - третя особа, Банк) та відповідачем ОСОБА_1 (надалі - Відповідач 1) було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 0, на виконання якого Банк надав цьому відповідачеві кредит у розмірі 28760 дол. США.

У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, цього ж дня були укладені між Банком та Відповідачем 1 - договір іпотеки та між Банком і відповідачем ОСОБА_2 (надалі - Відповідач 2) договір поруки.

12 грудня 2011 року між Банком та позивачем було укладено договір факторингу, за яким Банк відпустив позивачеві право вимоги за кредитним договором.

Відповідачі у порушення умов договорів перестали виконувати свої обов'язки щодо повернення кредиту (т. 1 а.с. 1-3).

Ухвалою суду від 20 грудня 2016 року було задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1, зупинено провадження у справі до розгляду іншої цивільної справи (т.1 а.с. 47).

Ухвалою суду від 20 вересня 2017 року провадження у справі було відновлено (т. 1 а.с. 49).

30 жовтня 2017 року відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали заперечення на позов, в якому вказували про незгоду з позовом, посилаючись на порушення їх прав як споживачів, відсутність доказів у переході до позивача права вимоги, а також просили застосувати наслідки спливу строку позовної давності (т.1 а.с. 53-60).

Ухвалою суду від 30 жовтня 2017 року було задоволено клопотання відповідачів, витребувано від позивача оригінали кредитної справи, платіжного документу про перерахунок суми фінансування за договором факторингу, докази переходу права вимоги від Банку до позивача за кредитним договором та договорами поруки, іпотеки (т. 1 а.с.62).

Ухвалою суду від 18 лютого 2018 року відмовлено відповідачам у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі у звязку з розглядом іншої цивільної справи у касаційному суді. Залучено у справі третьою особою - Банк. Витребувано повторно від позивача та третьої особи оригінали кредитної справи, платіжного документу про перерахунок суми фінансування за договором факторингу, докази переходу права вимоги від Банку до позивача за кредитним договором та договорами поруки, іпотеки (т. 1 а.с.92).

05 квітня 2018 року відповідачі та їх представник ОСОБА_3 подали відзив на позов, яке є тотожним раніше наданому запереченню на позов (т. 1 а.с.-109).

04 травня 2018 року до суду надійшли від Банку копії договору факторингу та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (т. 1 а.с.128-139).

Ухвалою суду від 16 травня 2018 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано від позивача матеріали кредитної справи у звязку з ненаданням їх суду та посиланням представника на необхідність постановлення ухвали про витребування (т. 1 а.с. 150).

17 вересня 2018 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду письмову заяву про застосування спливу строку позовної давності з обґрунтуванням такої підстави для відмови у задоволенні позову (т. 1 а.с. 233-235).

У судовому засіданні 18 вересня 2018 року представник позивача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Філатова О.П. позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, які вказувалися у позовній заяві. Вважала, що строк позовної давності позивачем не було пропущено. У подальшому просила провести судове засідання за відсутності представника позивача, про що подала письмову заяву (т. 2 а.с. 57-58).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні 18 вересня 2018 року із позовом не погодилися, просили відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач повторно звернувся з даним позовом зі спливом строку позовної давності. Просили розглянути справу без їх участі в судовому засіданні 05 грудня 2018 року (т. 2 а.с.61,62).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена судом про час, дату та місце розгляду справи, просила розглянути справу за її відсутності, про що надала письмову заяву (т.2 а.с. 60).

Представник третьої особи - ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання не прибув. Керівництво третьої особи повідомлялося належним чином про розгляд справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

06 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 0, на виконання якого Банк надав цьому відповідачеві споживчий кредит у розмірі 28760 дол. США, що дорівнювала еквіваленту за курсом НБУ станом на день укладення договору - 145238 грн., з метою придбання 3-х кімнатної квартири.

Згідно п. 1.2 строк кредитування було визначено у 252 місяці.

Сторонами договору була узгоджена процентна ставка за користування кредитом - 12,3% річних.

Відповідно до п.4.1 договору Відповідач 1 зобов'язався використати кредит на зазначені у договорі цілі, та повернути кредит і сплачувати проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни згідно договору(т.1 а.с. 4-6).

У забезпечення виконання зобов'язань Відповідача 1 як позичальника перед Банком за споживчим кредитним договором, між Банком та Відповідачем 1 було укладено 06 лютого 2007 року договір іпотеки (без номеру), за яким іпотекодавець ОСОБА_1 передав Банку як іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 12-14).

Крім того, 06 лютого 2007 року між Банком та Відповідачем 2 було укладено договір поруки № 1, за яким ОСОБА_2 зобов'язувалася перед Банком як кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань за споживчим кредитним договором № 0 (т. 1 а.с. 206-207).

У вказаних договорах їх сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмети договорів, строки дії договорів, права, обов'язки та відповідальність сторін, про що сторони, і зокрема відповідачі були ознайомлені у повному обсязі.

Договір про надання споживчого кредиту, договір поруки та договір іпотеки не були визнані у судовому порядку недійсними, що постає з рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними, яке було залишено без змін (т. 1 а.с. 143-148).

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передав право вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до відповідачів у справі за договором про надання споживчого кредиту та договору іпотеки на підставі укладених договорів факторингу № 1 та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, підтвердженням чого є акт приймання-передачі прав вимог (т. 1 а.с.128-139).

Ці договори не були розірвані сторонами за їх угодами, а також не визнавалися у судовому порядку недійсними та/або неукладеними у повному обсязі чи у певній частині.

Згідно розрахунків позивача станом 25 травня 2016 року борг Відповідача 1 за договором про надання споживчого кредиту становить 17434,14 дол. США, що загалом згідно курсу НБУ на зазначену дату становить 438184,64 грн.

Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачами банку не сплачена.

Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 525 цього Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,

інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом також встановлено, що 28 листопада 2011 року Банк звернувся з позовом до цих відповідачів про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, укладеного 06 лютого 2007 року за № 0 (справа № 524/611/13-ц).

Ухвалою суду в цій справі від 24 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» як позивача було замінено його правонаступником ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у зв'язку з укладеними 12 грудня 2011 року договорами факторингу № 1 та переуступки прав вимоги за договорами іпотек.

28 березня 2012 року судом було ухвалено заочне рішення про задоволення позову, яке було переглянуто та скасовано ухвалою суду від 18 лютого 2013 року.

Ухвалою суду від 10 червня 2013 року у вказаній справі позовна заява цього ж позивача до цих же відповідачів про стягнення боргу, була залишена без розгляду у зв'язку з неявкою представника позивача у судові засідання. Копію ухвали від 10 червня 2013 року, яка була направлена засобами рекомендованого поштового зв'язку, була отримана представником ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 17 червня 2013 року. Ухвала суду від 10 червня 2013 року у строк передбачений на час її постановлення ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не була оскаржена та набрала законної сили.

Позовна заява ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, яка надійшла до суду 05 липня 2016 року, була направлена позивачем до суду 02 липня 2016 року з м. Київ, що постає з відбитку штемпеля поштового відділення (т. 1 а.с. 28).

У статті 256 ЦК України визначено поняття позовної давності , а саме позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 259 ЦК України:

1. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

2. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

У ст. 262 ЦК України визначено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Сторони за договорами та сторони у справі не укладали письмові договори про збільшення строку позовної давності.

Згідно ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного або кілька боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, прав на яку має позивач.

У ч.1 ст. 265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

У відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд, установивши наведені обставини та здійснюючи аналіз вказаних правових норм, дійшов наступного висновку.

Повідомленням-вимогою від 14 квітня 2010 року за №№ 635, 636 про дострокове повернення кредиту ПАТ «УкрСиббанк» змінило строк повернення кредиту в повному обсязі.

Звідси, перебіг строку позовної давності розпочинається за даних обставин саме з 14 квітня 2010 року.

Враховуючи застереження ст. 262 ЦК України, перехід 12 грудня 2011 року до ТОВ «Кей-Колект» права вимоги до відповідачів від ПАТ «УкрСиббанк», не змінив порядок обчислення та перебігу позовної давності, а тому строк позовної давності необхідно обчислювати з 14 квітня 2010 року.

Так, як ПАТ «УкрСиббанк» подало позов до суду у листопаді 2011 року, а позовні вимоги залишено без розгляду ухвалою суду 10 червня 2013 року, то позовна заява перебувала на розгляді один рік сім місяців.

Час, що минув з моменту пред'явлення позову до постановлення судом ухвали про залишення позову без розгляду, не повинен зараховуватись до тривалості позовної давності, а тому цей час повинен бути вирахуваний з загального строку.

Повторно до суду з позовом позивач звернувся на початку липня 2016 року, тому якщо перебіг позовної давності розпочався 14 квітня 2010 року, то звернення до суду відбулось через шість років і два місяці.

Здійснюючи відрахування часу розгляду позову в суді при першому зверненні, а саме з шести років і двох місяців необхідно відняти один рік і сім місяців, то залишається чотири роки і сім місяців.

Фактично, позивачем подано повторний позов з пропущенням строку позовної давності, а саме через чотири роки і сім місяців.

Той факт, що позов було залишено без розгляду, не зупиняє перебігу строку позовної давності.

При цьому, суд врахував ту обставину, що саме такий порядок застосування вказаних норм ЦК України застосовано у постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 р. у справі за № 6-1763цс16, від 07 червня 2017 р. у справі за № 6-298цс17, у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 р. у справі за № 444/9519/12.

Позивач не спростував такі обставини належними і допустимими доказами, а тому суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що позов не підлягає задоволенню, відповідачі не ставили будь-які вимоги про стягнення з позивача щодо стягнення понесених та сплачених ними судових витрат.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 525, 526, 536, 549, 553-559, 625,626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 06 лютого 2007 року.

Позивач: ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», , юридична адреса: 04070 м. Київ, вул. Іллінська, буд. № 8.

Відповідачі: - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1.

Третя особа: ПАТ «УкрСиббанк», , юридична адреса: 04070 м. Київ, вул. Андріївська, буд. № 2/12

Повне рішення виготовлено 11 грудня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку неподання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: