Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 564/2113/15-ц

провадження № 61-5654св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_3,

відповідачі: Костопільська міська рада Рівненської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2016 року у складі судді Олійник П. В. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Максимчук З. М., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулося до суду із позовом до Костопільської міської ради Рівненської області та ОСОБА_7 про визнання незаконним рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2006 pоку вона є суміжним землевласником із ОСОБА_7 Рішенням Костопільської міської ради від 07 жовтня 2003 року № 203 передано ОСОБА_7 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розміщена по АДРЕСА_1 для обслуговування власного житлового будинку, господарських будівель та споруд. На момент приватизації ОСОБА_7 спірної земельної ділянки технічна документація із землеустрою із нею погоджена не була, хоча у плані земельної ділянки вона вказана як сусідній землекористувач. Вказувала на те, що ОСОБА_8 приватизувала частину земель загального користування - АДРЕСА_1, тим самим загородивши прохід (проїзд) до належного позивачу будинковолодіння та земельної ділянки.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 29 травня 2012 року серії НОМЕР_2

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_7 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати незаконним рішення Костопільської міської від 07 жовтня 2003 року № 203 про передачу ОСОБА_7 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розміщена по АДРЕСА_1, для обслуговування власного житлового будинку, господарських будівель та споруд та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_3 на підставі статей 18-21, 50-52, 61,152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним рішення Костопільської міської ради від 07 жовтня 2003 року № 203 про передачу ОСОБА_7 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розміщена по АДРЕСА_1 для обслуговування власного житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий ОСОБА_7 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що приватизацію земельної ділянки ОСОБА_7 було проведено без погодження меж земельної ділянки із позивачем, яка є сусіднім землекористувачем, та з порушенням вимог містобудівного законодавства шляхом приватизації частини земель загального користування - АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що приватизацію земельної ділянки ОСОБА_7 було проведено з порушенням чинного законодавства.

У грудні 2016 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року, в якій просила скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказує на те, що земельна ділянка ОСОБА_7 ніколи не складалася з двох частин і через неї ніколи не проходив АДРЕСА_1, що підтверджується технічною документацією із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_7, в якій знаходиться викопіювання з плану генеральної забудови м. Костопіль. При прийнятті процесуальних рішень суди взяли за основу будівельний паспорт на будівництво нового житлового будинку замість старого аварійного в АДРЕСА_1. Судом не взято до уваги, що при виготовленні паспорта на будівництво нового житлового будинку замість старого аварійного по АДРЕСА_1, Відділом містобудування та архітектури Костопільської міської ради допущено суттєву помилку, а саме: місцезнаходження нового будівництва вказано не на тій земельній ділянці. Зокрема, згідно з планом прив'язки проекту житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 до Генерального плану забудови міста - в дійсності вказана земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_2, тобто зовсім в іншому місці, на іншій вулиці. Наявність помилки в плані прив'язки підтверджується технічною документацією із землеустрою зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку, а також даними Публічної кадастрової карти України, де належна їм земельна ділянка містить кадастровий номер НОМЕР_4, а земельна ділянка, помилково вказана при виготовленні паспорта на будівництво, має кадастровий номер НОМЕР_5. Посилання суду на лист Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області від 29 липня 2015 року № Є-111-2015/155 є необ'єктивним - суперечить матеріалам справи та протоколу від 26 листопада 2015 року № 2. Суд також не взяв до уваги, що вона та інші відповідачі є неналежними відповідачами у даній справі оскільки порушення норм земельного законодавства допущено громадянами ОСОБА_9. Вона та інші відповідачі відповідно до чинного, на час отримання державного акта, законодавства не вчинила жодних дій, які б суперечили положенням статей 116, 118 ЗК України. Позивачем не доведено порушення будь-чиїх прав, свобод та інтересів виданим 28 вересня 2004 року державним актом на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку, яка перебувала у її правомірному користуванні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У березні 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими суд касаційної інстанції не може брати до уваги докази, які не були досліджені судами першої та апеляційної інстанції, а тому подані ОСОБА_6 додаткові докази є нікчемними та не можуть братися до уваги при розгляді цієї касаційної скарги. Крім того, ОСОБА_6 нe є належною стороною у справі, права якої порушені оспорюваним рішеннями. Так, згідно із заявою ОСОБА_10 від 23 листопада 2012 року, до Костопільської районної державної нотаріальної контори, остання відмовляється від прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині вимог до ОСОБА_6 із ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Судом установлено, що рішенням Костопільської міської ради від 07 жовтня 2003 року № 203 ОСОБА_7 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1, для обслуговування власного житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з будівельним паспортом на будівництво ОСОБА_7 нового житлового будинку замість старого аварійного, який був виготовлений у 2003 році, (перед приватизацією земельної ділянки) в користуванні ОСОБА_7. перебувала земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1. Відповідно до викопіювання з плану міста земельна ділянка складалася з двох частин розмірами 52,3 х 13,8 м та 29,3 х 13,3 м. Між цими земельними ділянками знаходився АДРЕСА_1 шириною проїзної частини 4 м, який проходить і до земельної ділянки позивача, яка є суміжним землекуростувачем. Планом забудови передбачено, що ОСОБА_7 повинна побудувати новий житловий будинок з орієнтацією фасаду на АДРЕСА_1 та розмістити будинок на відстані 4,2 м від червоної лінії.

Наявність станом на 2003 рік АДРЕСА_1, який знаходиться між двома частинами земельної ділянки ОСОБА_7, підтверджується також матеріалами інвентаризації земель м. Костополя.

Згідно з відповіддю Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області від 29 липня 2015 року № Є-111-2015/155, при опрацюванні технічної документації із землеустрою по складанню ОСОБА_7 державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 інспекція дійшла висновку, що документацію виготовлено з порушенням вимог містобудівного законодавства (приватизовано частину земель загального користування, тобто АДРЕСА_1).

Частиною третьою статті 83 ЗК України у редакції від 06 серпня 2003 року передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об'єктами повітряного і трубопровідного транспорту; в) землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; г) землі лісового фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування.

Згідно з частинами першою та третьою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК Українисуд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Установивши, що Костопільською сільською радою виділено ОСОБА_7 безкоштовно у приватну власність для обслуговування власного житлового будинку, господарських будівель та споруд, у яку ввійшла частина АДРЕСА_1, суди дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки така приватизація суперечить вимогам статті 83 ЗК України. Крім того, виділяючи ОСОБА_7земельну ділянку із сусіднім землекористувачем, яким є ОСОБА_3, не було погоджено меж земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги заявника зводяться до переоцінки доказів, яким суди першої й апеляційної інстанції надали належну оцінку.

Вирішуючи спір у частині позовних вимог до ОСОБА_6, як правонаступника ОСОБА_7, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не звернули уваги на те, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки згідно із заявою, поданою до Костопільської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 відмовилася від прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 Крім того, вказана обставина також підтверджується постановою державного нотаріуса Костопільської районної державної нотаріальної контори Рівненської області від 12 грудня 2013 року (а. с. 52, 68).

Узагальнюючи викладене, суд дійшов висновку про скасування рішення судів першої й апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 267 грн 96 коп. та 1 169 грн 28 коп. судового збору за подання касаційної скарги

Керуючись статтями 141 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 267 грн 96 коп. та 1 169 грн 28 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

В іншій частині рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року залишити без зміни.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик