Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 520/13542/13-ц

провадження № 61-2431св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року у складі колегії суддів: Станкевича В. А., Варикаші О. Д., Бабія А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позов мотивовано тим, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1, у якому разом з нею також проживають відповідачі, яким вона тимчасово дозволила проживати у спірному будинку, жодних правових підстав для проживання у будинку відповідачі не мають, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення з нього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 У іншій частині позов залишено без задоволення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08січня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у перегляді заочного рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року залишено без змін.

Справа в апеляційному порядку розглянута у відкритому судовому засіданні без участі сторін.

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просить її скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

06 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_6

18 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

10 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до частин першої, другої статті 305 ЦПК України у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року) апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомленні нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З тексту оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що справа розглядалася без участі відповідачів, судом не вказано причини їхньої неявки в судове засідання, а також відомості щодо їхнього повідомлення про час і місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи у суді апеляційної інстанції відповідачі участі не брали.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги: вимога змагальності процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на публічне слухання, що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (справа «Екбатані проти Швеції» (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 року, пункти24-33); право на ефективну участь («T. та V. проти Сполученого Королівства», 16 грудня 1999 року, пункти 83-89).

Стаття 6 Конвенції головним чином служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами (справа «Каралевічус проти Литви» (Karalevičius v. Lithuania), 06 червня 2002 року).

Враховуючи вищезазначене, під «повідомленням про процес» необхідно розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін «правом на суд».

Згідно із частиною першою статті 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Відповідно до статті 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Статтями 74 ─ 76 ЦПК України 2004 року визначено порядок повідомлення сторін про час і місце розгляду справи.

За змістом статті 74 ЦПК України 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки - повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Як вбачається із матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_6 зазначила адресу для листування: АДРЕСА_1, відповідно на яку апеляційним судом було направлено судову повістку про призначення справи до судову розгляду на 28 березня 2016 року, яка повернута у зв'язку із закінченням терміну зберігання (т. 2, а. с. 76).

28 березня 2016 року Апеляцйний суд Одеської області постановив ухвалу про продовження судового розгляду 25 квітня 2016 року (т. 2, а. с. 85), про що ОСОБА_6 було надіслано повістку, яка повернута до суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання (т. 2, а. с. 90).

У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи відкладено на 30 травня 2016 року (т. 2, а. с. 99).

Із матеріалів справи вбачається, що судові повістки про зазначені вище судові засідання, які направлялися відповідачам, до апеляційного суду поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 2, а. с. 77-82, а. с. 99-96).

Про судове засідання на 30 травня 2016 року судові виклики відповідачів здійснені через кур'єрську службу доставки Sky Net (т. 2, а. с. 102-105).

Як вбачається з накладної кур'єрської служби доставки Sky Net ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 не проживає, відповідач ОСОБА_3 відмовився отримувати пошту, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за вказаною адресою відсутні (т. 2, а. с. 102-108).

Отже, відповідач ОСОБА_3 (1969 року народження) свідомо не отримала судову повістку, а за умови не проживання за вказаною адресою відповідача ОСОБА_6 остання, відповідно до статті 77 ЦПК України 2004 року, зобов'язана була повідомити суд про зміну свого місця проживання або місцезнаходження під час провадження справи.

Згідно із частиною третьою статті 76 ЦПК України 2004 року, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

За таких обставин є необґрунтованими доводи касаційної скарги, які зводоться до того, що заявнику не було відомо про час і місце розгляду справи апеляційним судом.

Перевіряючи доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про порушення апеляційним судом норм процесуального права в аспекті порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, Верховний Суд виходить із поведінки відповідачів у справі, застосовує практику Європейського суду з прав людини з урахуванням усіх фактичних обставин щодо оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку у вказаній справі.

Із матеріалів справи вбачається, що у січні 2015 року апеляційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року подано ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 2-3).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 6).

Справа розглядалася без участі відповідачів.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року залишено без змін (т. 2, а. с. 40).

15 травня 2015 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року про відкриття провадження у справі в частині недотримання правил підсудності (т. 2, а. с. 42).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків (т. 2, а. с. 45).

Копію вказаної ухвали заявнику не вручено, конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 2, а. с. 46-47).

Направлена повторно ухвала Апеляційного суду Одесьбкої області від 02 червня 2015 року не вручена, конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 2, а. с. 50-50А).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_5 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року (т. 2, а. с. 53).

Апеляційний суд виходив з того, що ним вичерпано встановлені ЦПК України можливості вручення заявнику та його представнику ухвали Апеляційного суду від 02 червня 2015 року.

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду (т. 2, а. с. 116).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2016 року заяву ОСОБА_5 залишено без задоволення (т. 2, а. с. 131-133).

Судові повістки з повідомленням відповідачів про призначення судового засідання 12 серпня 2016 року повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 2, а. с. 122-128).

У серпні 2016 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду від 29 травня 2014 року (т. 2, а. с. 152-153).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 серпня 2016 року поновлено ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 (т. 2, а. с. 157).

Про судове засідання ОСОБА_5 повідомлено 27 лютого 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з його підписом (т. 2, а. с. 174).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року залишено без змін.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Згідно із статтею 77 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_6 та інших відповідачів у справі про неналежне їх повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на зазначені вище обставини, які підтверджуються матеріалами справи, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд вживав усіх необхідних заходів для надання ОСОБА_6 та іншим відповідачам у справі достатніх можливостей викладення своєї позиції у судових засіданнях в апеляційному суді з метою дотримання вимоги змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання, що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом.

Верховним Судом враховано, що відповідно до вимог частини першої статті 6 Конвенції, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без участі відповідачів, не зазначив причини неявки відповідачів. Водночас касаційна скарга не містить доводи та аргументи, яким чином розгляд справи без участі відповідачів, зокрема і заявника ОСОБА_6, унеможливив захист інтересів відповідачів.

За змістом положень частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 не посилається на такі порушення цивільного процесуального закону, які є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

Враховуючи конкретні обставини щодо оскарження заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2014 року в апеляційному порядку, поведінку відповідачів, які на всіх етапах розгляду справи апеляційним судом не демонстрували готовність брати участь у судових засіданнях в апеляційному суді, а навпаки їх поведінка свідчить про недобросовісне здійснення відповідачами їхніх процесуальних обов'язків (частина третя статті 27 ЦПК України 2004 року), Верховний Суд не вбачає ознак порушення прав відповідачів на доступ до суду (стаття 6 Конвенції), права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року), на змагальність сторін (стаття 10 ЦПК України 2004 року).

Верховний Суд враховує, що однією із засад цивільного судочинства є верховенство права (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України), застосовує практику Європейського суду з прав людини з урахуванням дій відповідачів у конкретній справі у взаємозв'язку з неприпустимістю зловживання учасниками судового процесу своїми процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України 2004 року судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

З огляду на зазначене доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які дають підстави для скасування судового рішення, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409-416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Карпенко

А.С. Олійник

Г. І. Усик