22-ц/775/193/2018(м)
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 263/6502/17

Номер провадження 22-ц/775/193/2018(м)

24 травня 2018 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Сидельнікової А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2017 року, у складі судді Скрипниченко Т.І.,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки та три проценти річних за порушення грошового зобов'язання в загальному розмірі 132624 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року з відповідача стягнуто на його користь суму боргу в розмірі 135000 грн., 14 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення суду №263/11712/13-ц, проте, до теперішнього часу рішення суду не виконано. Тому, з підстав передбачених ст. 625 ЦК України, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних у розмірі 12150 грн., інфляційні втрати у розмірі 120747 грн. за час прострочення виконання грошового зобов'язання, визначеного рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року, за період з 01 червня 2014 по 01 травня 2017року та 1326,25 грн. сплаченого судового збору, а всього 133950,25 грн. В частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2017 року.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що дійсно 14 серпня 2014 року було відкрито виконавче провадження на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року у цивільній справі №263/11712/13-ц, яке на теперішній час є невиконаним. Разом з цим, звертаючись до суду із позовом про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, позивач не мав права вимоги на дані компенсаційні суми, оскільки відповідно до ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя (справа № 263/9523/14-ц) від 03 червня 2015 року, було відмовлено позивачу( ОСОБА_2) у стягненні інфляційних витрат та 3% річних з відповідача ОСОБА_4, так як суд прийняв відмову представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 від позову, та провадження по справі було закрито. Зазначене судове рішення не було оскаржено сторонами. Отже, підстав для повторного звернення до суду з тим же самим предметом позову не має. Суд не дослідив дану справу, що потягло за собою винесення незаконного рішення. Крім того, суд не взяв до уваги відсутність першого примірника боргової розписки, на підставі якої було винесено первісне рішення суду від 04 червня 2014 року (справа 263/11712/13ц) щодо стягнення з позивача боргу у розмірі 135000 гривень.

У судове засідання не з'явився позивач ОСОБА_2, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. (а.с.133,167)

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6, які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_7, який просив апеляційну скаргу відхилити та надав заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами та стягнення 3% річних від простроченої суми на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Спростування розрахунку інфляційних витрат та 3% річних відповідачем не надано.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року (справа №263/11712/13-ц) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 04 квітня 2012 року у розмірі 135000 грн. та судовий збір у розмір 1350 грн. Рішення суду набрало законної сили 29 липня 2014 року. (а.с.4-5)

Відповідно даних, Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23 травня 2017 року, 22 серпня 2014 року на виконання до відділу надійшла заява про відкриття виконавчого провадження, за виконавчим листом №263/11712/13ц від 14 серпня 2014 виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 04 квітня 2012 у розмірі 135000 грн. та судового збору у розмірі 1350 грн. На теперішній час борг не погашено, виконавче провадження перебуває на виконанні.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15.

Судом також встановлено та підтверджено сторонами в апеляційному суді, що боргова сума 135000 гривень не погашалась,та станом на сьогодні становить цю ж суму.

Розрахунок трьох відсотків річних з даної суми у розмірі 12150 грн. та інфляційні втрати у розмірі 120747 грн. за час прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем не оскаржується.

Отже, встановивши, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 135000 гривень за договором позики від 04 квітня 2012 року і це рішення не виконано та не виконувалась, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на підставі частини другої статті 625 ЦК України інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, визначеного цим рішенням суду.

Доводи відповідача щодо неврахування судом відмови ОСОБА_2 від позову щодо стягнення трьох відсотків річних з суми заборгованості та інфляційних втрати, та прийняття судом такої відмови, не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України суд витребував та дослідив матеріали цивільних справ № 263/11712/13-ц та справа № 263/9523/14-ц.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи №263/11712/13-ц, у листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із позовом про стягнення боргу за договором позики від 04 квітня 2012 року у розмірі 135000 грн. та 25000 гривень моральної шкоди, яку сторони передбачили при укладенні договору за умови неналежного виконання зобов'язання, а всього -160000 гривень. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 04 квітня 2012 року у розмірі 135000 грн. та відмовлено у задоволені позову щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 гривень. Судове рішення набрало чинності.

Згідно матеріалів цивільної справи № 263/9523/14-ц, у вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки від 04 квітня 2012 року недійсною.

У свою чергу, ОСОБА_2 у жовні 2014 року звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення суми моральної шкоди у розмірі 30867 грн., яка виникла внаслідок невиконання договору позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочки, 3% річних від простроченої суми. Предметом спору за даним позовом було відшкодування ОСОБА_3 суми моральної шкоди у розмірі 25000 гривень за розпискою від 04 квітня 2012 року та компенсаційні суми на даний розмір моральної шкоди ,відповідно до ст. 625 ЦК України. (а.с. 97, 150-151)

В ході судового розгляду даної справи представником позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надано заяву, відповідно до якої він, в інтересах ОСОБА_2, просив суд прийняти відмову від позовних вимог в частині стягнення суми індексу інфляції та 3% річних, та підтримав позов щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 гривень. (а.с.152)

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2015 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 від частини позову до ОСОБА_3 про стягнення суми індексу інфляції та 3% річних, та закрито провадження у справі з цих позовних вимог.

У свою чергу, провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 гривень закрито відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки за даним предметом спору, а саме стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 гривень, є судове рішення, що набрало законної сили. (а.с.97)

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною, залишені без задоволення. (а.с.96)

За таких обставин, твердження ОСОБА_3, що питання про стягнення суми індексу інфляції та 3% річних саме з основної суми боргу у розмірі 135000 гривень вже було предметом розгляду суду, та суд прийняв відмову від даних позовних вимог від позивача ОСОБА_2 , не відповідає обставинам справи, оскільки у справі № 263/9523/14-ц ОСОБА_2 просив стягнути на його користь саме суму моральної шкоди у розмірі 25000 гривень, яку на його думку йому заборгував ОСОБА_3, та просив застосувати саме до цієї суми приписи ст.625 ЦК України.

Доводи апеляції, що суд не витребував перший примірник боргової розписки від 04 квітня 2012 року,також не впливають на правильність висновків суду, оскільки відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом (справа №263/11712/13-ц) досліджувалась боргова розписка від імені ОСОБА_3 від 04 квітня 2012 року, суддя завірив перший примірник розписки( а.с. 157), за наслідками даної справи суд виніс рішення від 04 червня 2014 року, яке набуло чинності.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 29 травня 2018 року.

Судді Гаврилова Г.Л.

Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.