АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/705/18Головуючий у 1-й інстанції Опалинська О.П. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Бородійчука В.Г.,Нерушак В.І.

секретар Наконечна М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ПрАТ «УСК «КНЯЖА

ІНШУРАНС ГРУП»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2018 (ухвалене о 16 год. 44 хв. у залі судових засідань Смілянського міськрайонного суду, повний текст складено 27.02.2018, суддя в суді першої інстанції - Опалинська О.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «УСК «КНЯЖА ІНШУРАНС ГРУП», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся 06.02.2017 до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь 57049,57 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування вказано на те, що 09.10.2016 ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_5, в с. Костянтинівка Смілянського р-ну по вул. Леніна, не врахував дорожню обстановку, не дотримався ПДР, що призвело до зіткнення з автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2, який належить позивачу. Вина водія ОСОБА_4 у вчиненні вказаної ДТП підтверджується постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2016. Згідно акту від 26.10.2016 вартість відновлювального ремонту його автомобіля складає 84441,00 грн. Із вказаної суми страхова компанія відшкодувала йому 27391,43 грн. Позивач вважає, що ОСОБА_4, як власник джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати йому витрати, які він поніс для відновлення первинного стану свого автомобіля, який був пошкоджений в ДТП. Крім того, на тривалий час позивачу та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні та плануванні життя. Через втрату автомобіля, він не міг виконувати деякі доручення курівництва, що були пов'язані з переїздом, що спричинило зменшення заробітної плати. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 10000,00 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2018 позовні вимоги у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 44157,34 грн. та моральну шкоду в сумі 1000,00 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача, як винуватця ДТП, слід стягнути матеріальну шкоду, заподіяну потерпілому, розмір якої не покрито страховим відшкодуванням, а також моральну шкоду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 26.03.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову. Скаржник зазначає, що його цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ІНШУРАНС ГРУП», яка й має відшкодовувати потерпілому збитки. При цьому, останній, одержуючи страхове відшкодування, погодився з розміром збитків, визначених страховиком. Франшизу, встановлену договором страхування, відповідач потерпілому сплатив. Акт виконаних робіт, на який посилається позивач у справі в якості підтвердження його витрат на ремонт автомобіля, не є доказом перерахування коштів та не відповідає вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів. Акт виконаних робіт, на який посилається позивач, датовано перед його зверненням до СК для одержання страхового відшкодування, яке виявилось суттєво меншим та розмір якого позивач не оспорив. Позивач не довів, що між діями відповідача з приводу ДТП та його моральними стражданнями є зв'язок, позивач не зазнав тілесних ушкоджень, позивач після відновлювального ремонту міг експлуатувати свій автомобіль.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно до вимог ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії

З вимог ст.128 ЦПК України вбачається, що суд лише повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії а не викликає до судового засідання, якщо їх явка є не обов'язковою.

На підставі викладеного, розгляд даної справи проводиться судом апеляційної інстанції за загальним правилом, встановленим чинним процесуальним законом України з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, але без виклику до судового засідання, оскільки їх явка є не обов'язковою.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 09.10.2016 близько 11 год. 00 хв. по вул. Леніна в с. Костянтинівка Смілянського р-ну, перед початком руху на автомобілі «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_5, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2, який рухався у попутному напрямку. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2016, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило, зокрема, пошкодження транспортних засобів).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже у судовому порядку встановлено вину відповідача у виникненні ДТП в якій позивачу завдано збитків, що ніким під сумнів не ставиться.

Згідно полісу №АЕ/7310982 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 25.03.2016 між ОСОБА_4 ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» укладеного договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким застраховано транспортний засіб «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_5. Строк дії вказаного договору з 25.03.2016 по 24.03.2017. Ліміт відповідальності по майну 100000,00 грн. Франшиза 1000,00 грн.

Як вбачається з ремонтної калькуляції №16-84059 від 25.10.2016 вартість ремонту автомобіля позивача становить 102716,66 грн. Загальна сума вирахувань зношення запчастин без ПДВ становить 67005,23 грн. Загальна сума після вирахувань становить 35711,43 грн.

Згідно заяви позивача на виплату страхового відшкодування, реєстраційний №№59 від 30.11.2016, голові Правління ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», він погодився із вартістю відновлювального ремонту згідно калькуляції №16-84059 у сумі 28391,43 грн., та з тим, що розрахунок разового відшкодування було здійснено з вирахуванням величини фізичного зносу.

Із виплатою саме в такому розмірі страхового відшкодування позивач погодився.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно пояснень страховика ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» від 04.12.2017 на а.с.58 відповідно до ремонтної калькуляції №16-84059 від 25.10.2016 вартість ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 35 711,43 грн.

Однак позивач погодився на страхове відшкодування у сумі 28391,43 грн., хоча мав право вимагати від страховика виплати в розмірі 35711,43 грн., отже різниця між вказаними сумами (7320,00 грн.) не може бути стягнута з відповідача, оскільки її повинен був сплачувати страховик, чого суд першої інстанції при вирішенні даної справи помилково не врахував.

Далі, відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування до справи №59 на підставі калькуляції №16-84059 від 25.10.2016, вартість відновлювальних робіт по ремонту транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2, становить 102716,66 гривень, а сума страхового відшкодування - 27391,43 гривня (а.с.68), тобто ще й за вирахуванням франшизи, встановленої страховим договором.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.12.2016 на рахунок позивача 06.12.2016 здійснено переказ коштів у сумі 27391,43 грн. за страховим актом №59 від 05.12.2016.

Разом з тим, відповідно до акту виконаних робіт від 26.10.2016, виготовленого та підписаного ОСОБА_6, вартість відновлювальних робіт транспортного засобу позивача склала 84441,00 грн. (а.с.6).

Оскільки ремонті роботи по відновленню транспортного засобу позивача виконані особою, яка уповноважена на проведення таких робіт (ФОП із відповідним видом діяльності), акт містить найменування виконаних робіт, кількість витраченого часу та використаних запчастин, вартість робіт та запчастин, отже суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що цей акт виконаних робіт від 26.10.2016 є належним доказом фактичної вартості ремонту автомобіля позивача.

При цьому, суд вірно вказав, що не всі виконані роботи по відновленню автомобіля позивача та замінені запчастини, були необхідні саме у зв'язку з пошкодженнями, отриманими під час ДТП з вини ОСОБА_4, що у справі при апеляційному розгляді не оспорюється.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що загальна сума ремонтних робіт по відновленню автомобіля позивача, пов'язана з його пошкодженням внаслідок ДТП 09.10.2016, становить 71548,77 грн.

При цьому апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що акт виконаних робіт, на який посилається позивач у справі, не є доказом перерахування коштів та не відповідає вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, а також про те, що цей акт датовано перед його зверненням до СК для одержання страхового відшкодування, яке виявилось суттєво меншим та розмір якого позивач не оспорив, оскільки у даному випадку в зазначеному акті відображено фактичні витрати позивача на відновлювальний ремонт його транспортного засобу, а не розрахункову вартість такого ремонту (з урахуванням зношеності), що має значення при визначенні розміру страхового відшкодування, а не при визначення розмірів матеріальних збитків.

Апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що в зазначеному акті відображено вартість ремонту нижчу ніж та, що вказана в калькуляції страхової компанії.

На підставі вищевикладених фактичних обставин між учасниками справи виникли правовідносини, які регламентуються наступними нормами права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1166 ЦК України за загальним правилом шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.16 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно правової позиції, яка висловлена ВСУ у постанові від 14.09.2016 у справі №6-725цс16, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Також у постанові ВС від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц вказано про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15.

Далі, згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» фактичносплатило позивачу в справі 27391,43 грн. страхового відшкодування завданої шкоди, відтак невідшкодованими залишаються 44157,34 грн. (7320,00 грн. з яких входить до розміру страхового відшкодування, визначеного страховиком), що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що, джерело підвищеної небезпеки - автомобіль «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_5, належить відповідачу. Своїми діями останній спричинив позивачу матеріальні збитки. Розміру страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди потерпілому (позивачу), отже в частині, яка перевищує розмір страхового відшкодування збитки потерпілому має відшкодувати сам відповідач.

Одночасно, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції не врахував, що частина із наведеної суми (7 320,00 грн.) мала б відшкодовуватися за рахунок саме страховика, а не застрахованої особи, однак позивач у добровільному порядку погодився отримати від страховика меншу суму, ніж та яка належала до виплати .

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що цивільно-правова відповідальність скаржника застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ІНШУРАНС ГРУП», яка й має відшкодовувати потерпілому усі збитки, адже розмір страхового відшкодування визначається з урахуванням зносу транспортного засобу (ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), що обумовлює його менший розмір ніж фактичні витрати на ремонт автомобіля, а в силу положень ст. 1194 ЦК України застрахована особа має відшкодовувати різницю між фактичними збитками (у даній справі вартість відновлювального ремонту) та здійсненим страховим відшкодуванням.

Вказані висновки також стосуються апеляційних доводів про те, що позивач, одержуючи страхове відшкодування, погодився з розміром збитків, визначених страховиком, адже згода потерпілого на одержання у певному розмірі страхового відшкодування не позбавляє права на послідуюче пред'явлення вимоги про повне відшкодування вартості ремонту вже за рахунок винної особи (страхувальника), що передбачено ст. 1194 ЦК України.

Крім того, згідно ч.ч. 1-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі викладеного, враховуючи, що сам факт участі в ДТП, тобто в події, яка є апріорі небезпечної для життя та здоров'я її учасників, спричиняє виникнення в особи моральних страждань, які полягають, зокрема, у відчутті страху та необхідності докладати додаткові зусилля для відновлення попереднього стану як свого здоров'я так і свого майна, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність компенсації потерпілому (позивачу) за рахунок винуватця (відповідача) моральної шкоди в сумі 1000,00 грн., адже саме такий відносно невеликий розмір грошових коштів, з урахуванням встановлених у справі обставин, відповідатиме вимогам розумності та справедливості, встановленим ч.4 ст.23 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що позивач не довів, що між діями відповідача з приводу ДТП та його моральними стражданнями є зв'язок, адже цивільний закон не ставить під сумнів, що пошкодження майна, яке трапилося з вини відповідача, що встановлено відповідним судовим рішенням у справі про адміністративні правопорушення, пройшло безслідно для його власника, який безсумнівно зазнав певних моральних страждань, пов'язаних із необхідністю відновлення стану своєї власності.

Також ті обставини, що позивач не зазнав тілесних ушкоджень та після відновлювального ремонту міг експлуатувати свій автомобіль, про що зазначає скаржник, не свідчать про відсутність моральної шкоди у власника пошкодженого в ДТП майна, який був присутній при самій події ДТП, оскільки саме по собі пошкодження майна особи завдає їй страждань та спричиняє виникнення відповідних незручностей.

Апеляційний суд звертає увагу скаржника також на те, що розмір компенсації за моральну шкоду є і так відносно незначним

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2018 у даній справі в частині визначення суми, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача для відшкодування матеріальних збитків та в частині розподілу судових витрат, слід змінити у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та вказати, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 36837,34 грн. матеріальної шкоди, а в решті рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, апеляційний суд враховує таке.

Згідно положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; ч.6 ст.141 ЦПК України - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги у цій справі задоволено на 54,94% (стягнуто всього 36837,34 грн., а позивач просив про стягнення 67049,57 грн. з урахуванням суми на відшкодування моральної шкоди), відповідач звільнений від сплати судового збору згідно вимог п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (як інвалід ІІ групи), отже за розгляд справи в суді першої інстанції з державного бюджету позивачу має бути компенсовано 670,50 грн. * 54,94% = 368,37 грн.

За апеляційний розгляд має бути сплачено 670,50 грн. * 150% = 1005,75 грн., отже з позивача слід стягнути до державного бюджету судовий збір пропорційний до частки позовних вимог у задоволенні яких відмовлено, а саме 1005,75 грн. * 45,06% = 453,19 грн.

Таким чином позивач має сплатити до державного бюджету судовий збір у сумі 84,82 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «УСК «КНЯЖА ІНШУРАНС ГРУП», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - змінити в частині визначення суми, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача для відшкодування матеріальних збитків та в частині розподілу судових витрат, вказавши, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 має бути стягнуто 36837,34 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь державного бюджету судовий збір в сумі 84,82 грн. за розгляд цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

У решті рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2018 у даній цивільній справі - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 22 травня 2018 року.

Головуючий

Судді