Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 179/303/17

провадження № 61-12028св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у складі судді Ковальчук Т. А. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 рокуПублічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 24 серпня 2016 року між сторонами у справі укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала в ПАТ «Альфа-Банк» кредит у сумі 15 979,79 грн, зі сплатою 0,01 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 25 грудня 2016 року.

ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 16 939,70 грн.

Враховуючи наведене, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 16 939,70 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів, що саме з відповідачем укладався кредитний договір, зобов'язання за яким не виконуються, оскільки із копії паспорта, наданого при укладенні кредитного договору вбачається, що фотокартки та відомості внесені до нього різняться із фотокартками та відомостями із паспортом ОСОБА_3 наданим останньою в судовому засіданні. Крім того, при візуальному дослідженні судом виявлено невідповідність підпису ОСОБА_3 підпису виконаному у кредитному договорі.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів.

У лютому 2018 року ПАТ «Альфа-Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року, в якій просило скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди при ухваленні оскаржуваних рішень не врахували, що справжність підпису особи на документах, що підтверджують укладення оспорюваного правочину у письмовій формі, може встановити лише експерт, який має відповідну фахову освіту та спеціальні знання. Фактично суди оскаржуваними рішеннями формують правозастосовчу практику, згідно з якою для визначення того, чи договір укладався чи ні, підписувався чи ні, не потрібно проведення експертизи, а можна посилатися на візуальний огляд підпису суддею і його суб'єктивну думку щодо цього.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подачі відзиву на скаргу.

У квітні 2018 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 серпня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала в банку кредитні кошти в розмірі 15 979,79 грн, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 0,01 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 25 грудня 2016 року.

Проте позичальник у порушення умов кредитного договору не виконала взяті на себе договірні зобов'язання, внаслідок чого у неї за договором виникла заборгованість у розмірі 16 939,70 грн, яка складається з: 15 979,79 грн - заборгованості за кредитом, 0,52 грн - заборгованості зі сплати відсотків, 559,39 грн - заборгованості зі сплати комісії та 400,00 грн - штрафу.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом ПАТ «Альфа-Банк» надав докази на підтвердження заявлених ним позовних вимог, а саме: копію кредитного договору, копію паспорта ОСОБА_3, а також розрахунок заборгованості. При цьому, заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач посилалася на те, що кредитний договір вона не підписувала, кошти за договором не отримувала, а паспорт загубила.

Отже судами встановлено на підставі належних доказів, що 24 серпня 2016 року укладений кредитний договір. Разом з тим, судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не підписувала спірний договір, і такий висновок суд обґрунтовував лише тим, що паспорт особи, яка отримала кредит відрізняється від паспорта ОСОБА_3, а саме містить фото іншої особи, а не відповідача.

Проте, до таких висновків суди дійшли з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно із вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Висновки судів про не отримання відповідачем коштів за кредитним договором та не підписання останньою зазначеного договору є такими, що зроблені на припущеннях, оскільки лише експерт може надати відповідь на питання, чи належить підпис позичальника ОСОБА_3, який вчинений у кредитному договорі саме відповідачу у справі, а без встановлення цих обставин, рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина чи підписувала відповідач указаний договір.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на викладене, висновок судів про те, що відповідач не укладала кредитний договір, який ґрунтується лише на поясненнях відповідача про те, що вона втратила паспорт, а стороння особа скористалась її паспортом і отримала кредит, - не можна вважати обґрунтованим, оскільки він не підтверджений належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Такий висновок зроблено без належної оцінки інших доказів, наявних у справі, а саме: копії договору, який містить підпис особи, яка його укладала; копії паспорта, яка також посвідчені особою, яка укладала договір; копії картки фізичної особи - платника податків.

Крім того, судами не надано належну оцінку тій обставині, що ОСОБА_3 заявила про втрату паспорта 20 вересня 2016 року, в той час як договір укладено 24 серпня 2016 року.

Отже, підтвердження відповідачем факту втрати паспорта, і виявлення такого факту після укладення кредитного договору, не може бути безспірним підтвердженням не укладення договору саме відповідачем.

Отже, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував факт підписання саме відповідачем кредитного договору, може бути висновок почеркознавчої експертизи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд зобов'язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків. Зокрема, суд повинен роз'яснити сторонам їх право заявити клопотання про призначення експертизи для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань.

Тобто, враховуючи те, що відповідач заперечує факт підписання нею кредитного договору, суди повинні були роз'яснити останній її право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для вирішення питання відповідності її підпису у кредитному договорі, і тільки після отримання відповідного висновку експерта або відмови від проведення почеркознавчої експертизи вирішувати питання про доведеність чи недоведенність вимог позову.

Оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не усунув зазначені порушення, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, для чого учасникам процесу необхідно роз'яснити їх право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, та у випадку подання відповідного клопотання призначити у справі почеркознавчу експертизу, за результатами проведення якої або в разі відмови від її проведення, розглянути заявлені позивачем вимоги відповідно до норм чинного законодавства.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

Г. І.Усик