Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 203/528/15-ц

провадження № 61-31552св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Кіровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,

треті особи: спеціалізоване державне підприємство «Укрспец'юст» Міністерства юстиції України, Управління Державної казначейської України у Кіровському районі м. Дніпропетровська,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року, у складі судді Колесніченко О. В., та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року, у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, у рахунок відшкодування шкоди (збитків), завданої Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 21 767,10 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що його було визнано переможцем прилюдних торгів, які відбулись 25 грудня 2006 року, з реалізації квартири АДРЕСА_1.

Організатором прилюдних торгів було спеціалізоване державне підприємство «Укрспец'юст» Міністерства юстиції України (далі - СПД «Укрспец'юст»), а замовником - відділ державної виконавчої служби Кіровського району Дніпропетровського міського управління юстиції.

За придбану квартиру ОСОБА_4 сплачено грошові кошти у розмірі 76 000 грн, отримано акт про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 10 січня 2007 року, та здійснено необхідні дії щодо належного оформлення права власності на придбане ним на прилюдних торгах майно.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними: прилюдні торги, проведені 25 грудня 2006 року, акт проведення прилюдних торгів та свідоцтво про право власності ОСОБА_4 від 11 січня 2007 року на майно, яке складається з кватири АДРЕСА_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року зобов'язано Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції повернути ОСОБА_4 з депозитного рахунку залишок коштів в розмірі 54 232,90, які надійшли 16 квітня 2007 року від СПД «Укрспец'юст» з призначенням платежу «згідно договору № 6040283» від 16 грудня 2006 р.».

27 травня 2013 року позивачем подано заяву до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про перерахунок решти коштів у розмірі 21 767,10 грн, які були сплачені за придбану на прилюдних торгах квартиру.

Не отримавши відповіді на вказану заяву, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 на відшкодування збитків 21 767,10 грн.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що факт існування низки порушень законодавчих вимог, допущених державним виконавцем при проведенні прилюдних торгів, встановлено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2012 року, який, в силу положень цивільного процесуального законодавства, доведенню не підлягає. Вимоги позивача про стягнення залишку грошової суми, сплаченої ОСОБА_4 та неповернутої йому, є обґрунтованими та такими, що підтверджуються належними доказами, а, відтак, підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Центральний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зміст доводів касаційної скарги зводиться до посилань на ту обставину, що відповідач у даній справі - Кіровський відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, як новоутворена юридична особа, не має жодного відношення до ліквідованого Відділу Державної виконавчої служби у Кіровському районі Дніпропетровського міського управління юстиції, незаконність дій державного виконавця якого було визнано відповідним судовим рішенням.

Заявник також звертає увагу, що на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби надійшли кошти в меншій сумі, від сплаченої позивачем, що пояснюється її розподілом в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», чинного на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження»,чинного на час виникнення спірних правовідносин, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Установлено, що ОСОБА_4 зареєстровано право власності на придбане ним на прилюдних торгах майно - квартиру АДРЕСА_1.

Продаж даної квартири здійснено на виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 30 березня 2006 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості та акту опису й арешту майна, складеного 20 червня 2006 року державним виконавцем державної виконавчої служби у Кіровському районі м. Дніпропетровська.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2012 року визнано недійсними прилюдні торги, проведені 25 грудня 2006 року, акт проведення прилюдних торгів, а також свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на квартиру. Зазначеним рішенням встановлено низку порушень з боку державного виконавця Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивачем доведено вимоги про наявність підстав для стягнення на його користь грошових коштів, розмір яких становить залишок від повернутих СПД «Укрспец'юст» за придбання майна на прилюдних торгах, як шкоди, завданої громадянинові незаконними діями державної виконавчої служби, яке повинно провадитись з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України.

Доводи касаційної скарги аналогічні аргументам апеляційної скарги були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська