Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 607/14549/14-ц

провадження № 61-4570св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,
відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2016 року у складі судді Дзюбановського Ю. І. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 березня 2016 року у складі колегії суддів: Ткача З. Є., Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що з липня 1992 року ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі. Разом із сім'єю виїхав до Сполучених Штатів Америки, де працював, а дружина займалась вихованням двох дітей. Подружжя вирішило придбати недобудований котедж, розташований за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим він передав ОСОБА_3 грошові кошти для купівлі котеджу та закінчення його будівництва у сумі 55 300 доларів США.

Посилаючись на те, що у травні 2009 році шлюб з ОСОБА_5 було розірвано, а в лютому 2009 році ОСОБА_3 оформила право власності на будинок АДРЕСА_1 та відмовилась визнати участь позивача у будівництві будинку і повернути йому отримані від нього кошти, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачів на свою користь кошти в сумі 55 300 доларів США, що станом на 24 червня 2014 року згідно з курсом Національного банку України еквівалентно 880 214 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 27 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, яким чином були порушені його права та законні інтереси відповідачами у справі, зокрема, ОСОБА_4, в отриманні ними переданих з його добровільної згоди коштів; не довів факт передачі коштів та їх розмір з цільовим використанням - на придбання, будівництво спірного будинку із відповідними договірними зобов'язаннями відповідачів щодо їх повернення чи передачу позивачу котеджу.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 березня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 27 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги про відкриття провадження у справі неповноважним суддею є безпідставними. Отже, справа вирішена повноважним судом. Інших мотивів незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позовну заяву та апеляційну скаргу ОСОБА_2 розглянуто за відсутності відповідачів, які не були повідомлені про час і місце судового засідання; суд першої інстанції

всупереч вимогам статті 37, пункту 1 частини першої статті 201 ЦПК України

(у редакції, чинній на момент звернення з позовом) не зупинив провадження у справі у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_4 Крім того, заявник вказував, що суд першої інстанції не надав повного тексту оскаржуваного рішення суду, у зв'язку з чим ОСОБА_2 не мав можливості подати більш обґрунтовану апеляційну скаргу, а тому судові рішення є незаконними і підлягають скасуванню.

У жовтні 2016 року представник ОСОБА_3 і ОСОБА_5 - адвокат

ОСОБА_7 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що відповідачі були повідомлені про час і місце усіх судових засідань у справі, і вони отримували від свого представника належну правову допомогу в процесі розгляду справи. Крім того, на час ухвалення рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області (27 січня 2016 року) відповідач ОСОБА_4 був живий (помер ІНФОРМАЦІЯ_1), про що представнику позивача було відомо. Судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

27 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд установив, що 01 вересня 2014 року представник

ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів у сумі 55 300 доларів США, що станом на 24 червня 2014 року згідно з курсом Національного банку України еквівалентно 880 214 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 27 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник

ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2014 року

у складі судді Дуди О. О., повноваження якого закінчилися, відкрито провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 04 червня 2015 року справу № 607/14549/14-ц на підставі протоколу повторного автоматичного розподілу справ передано на розгляд судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбановському Ю. І.

Відповідно до частин другої, третьої статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня

2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ

в апеляційному порядку» роз'яснено, що відповідно до статті 303 ЦПК

(у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 309 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, a також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів

у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Частиною третьою статті 309 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) визначено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 із цим позовом звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 01 вересня 2014 року.

06 жовтня 2014 року суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дуда О. О. постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та призначив її судовий розгляд на 05 листопада

2014 року.

Відповідно до Указу Президента України від 12 травня 2010 року

№ 601/2010 «Про призначення суддів» Дуду О. О. призначено строком на п'ять років на посаду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (Офіційний вісник Президента України від 18 травня 2010 р., № 17, стор. 23, стаття 546).

Отже, на момент звернення ОСОБА_2 до суду (01 вересня 2014 року) та відкриття провадження у справі (06 жовтня 2014 року) Дуда О. О. мав повноваження судді і право здійснювати правосуддя, оскільки його повноваження закінчувалися 13 травня 2015 року.

На підставі протоколу про повторний автоматизований розподіл справ цю справу передано судді Дзюбановському Ю. І. для продовження розгляду.

Ухвалами судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбановським Ю. І. від 18 вересня 2015 року та від 27 січня

2016 року в задоволенні клопотання про відвід головуючого судді відмовлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відкриття провадження

у справі неповноважним суддею є безпідставними.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність

і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених

в апеляційній скарзі, відсутні.

Доводи касаційної скарги, що позовну заяву та апеляційну скаргу

ОСОБА_2 було розглянуто за відсутності відповідачів, які не були повідомлені про час і місце судового засідання, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, інтереси відповідачів були представлені їх адвокатом ОСОБА_9, відповідачі мали можливість отримати інформацію від нього про час і місце усіх судових засідань

у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам статті 37, пункту 1 частини першої статті 201 ЦПК України не зупинив провадження у справі у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_4, колегія суддів не бере до уваги, оскільки на час ухвалення рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 27 січня

2016 року відповідач ОСОБА_4 був живий. До касаційної скарги додано світлокопію свідоцтва про смерть відповідача ОСОБА_4 (помер

ІНФОРМАЦІЯ_1), яка не завірена відповідно до вимог чинного законодавства, тобто є неналежної якості, а тому не може вважатися належним і допустимим доказом на підтвердження факту смерті

ОСОБА_4

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав повного рішення суду, у зв'язку з чим

ОСОБА_2 не мав можливості подати більш обґрунтовану апеляційну скаргу, оскільки в матеріалах справи є докази, які свідчать про те, що суд першої інстанції копію ухваленого рішення від 27 січня 2016 року надіслав позивачу на адресу, вказану у позовній заяві. Однак рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося до суду

у зв'язку із закінченням строку зберігання.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вирішила, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому вказані судові рішення відповідно до частини першої

статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик