Справа № 686/9970/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Палінчака О.М.

при секретарі Антосєві В.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про прийняття спадщини,

встановив:

В травні 2017 року ОСОБА_1 ( в редакції позову від 11 липня 2017 року) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; встановлення недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою 11 грудня 2010 року на імя ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за №1-2991. На обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що після смерті батька виникла необхідність в оформленні прав на спадщину. ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав, в чому йому було відмовлено в зв'язку з пропуском шестимісячного строку, а тому позивач вказує, що фактично вступив в управління майном, так як користувався речами померлого, обробляв земельну ділянку. Крім того, вказує, що від спадщини не відмовлявся, а до нотаріальної контори не звертався тому, що хворів, доглядав за хворими тещою та матір'ю.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач та її представник, кожен окремо, в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач посилається на норми права, які не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли; позивач не вірно вибрав спосіб захисту; відсутні поважні причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5- батько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина. 11 грудня 2010 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 його дочці - ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Частиною 1 ст. 529 цього ж Кодексу передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтями 548, 549 вищевказаного Кодексу передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з

застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до частини 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як слідує з матеріалів справи та підтверджується сторонами, у померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 було троє дітей, донька та два сини. У передбачений законом шестимісячний строк жоден із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Положення ЦК УРСР, які дозволяли вважати, що спадкоємець прийняв спадщину шляхом вступу в управління майном діяли менш ніж два місяці після смерті ОСОБА_5 і до набрання чинності новим ЦК України. За вказаний період суду не надано належних та допустимих доказів тому що позивач фактично вступив в управління майном, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Із довідки Лісовогринівецької сільської ради №193 від 29 травня 2017 року, на яку посилається позивач, не слідує однозначно, що позивач вступив в управління майном під час дії ЦК УРСР, вказано, що позивач проживав періодично в будинку, обробляв земельну ділянку (очевидним є, що взимку позивач не міг обробляти земельну ділянку), а тому суд критично ставиться до даної довідки в якості доказу та не приймає її в якості доказу на підтвердження позовних вимог, як і покази ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які не вказали, які ж саме дії вчинив позивач, спрямовані на вступ в управління майном та фактичне прийняття спадщини.

Решта ж 4 місяці для прийняття спадщини припала вже на дію нового ЦК України, який передбачає подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а таким правом позивач не скористався, або ж ОСОБА_1 міг вважатись таким, що прийняв спадщину, у разі якби проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що під час судового розгляду встановлено не було. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту прийняття спадщини після

смерті батька і як наслідок встановлення недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою 11 грудня 2010 року на імя ОСОБА_3, зареєстроване в реєстрі за №1-2991 в зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про прийняття спадщини - відмовити.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подано апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області.

Суддя: О.М. Палінчак