Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року
м. Київ

справа № 643/14840/16-ц

провадження № 61-7727св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 івна,
відповідач військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 липня 2017 року у складі судді Харченко А. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року у складі суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 працювала у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 01 березня 2012 року на посаді друкарського працівника. В період з 02 грудня 2013 року по 16 жовтня 2016 року вона знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У зв`язку із подіями на сході України, вона з двома неповнолітніми дітьми була змушена виїхати з місця свого проживання до м. Харкова. На теперішній час зареєстрована як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції у м. Харків. Військова частина НОМЕР_1 також залишила м. Донецьк і офіційно перемістилася за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказувала, що 30 вересня 2016 року вона отримала повідомлення про скорочення штату працівників № 4952 від 16 вересня 2016 року, у якому їй повідомили, що згідно з наказом командира військової частини від 12 вересня 2016 року № 558 посада друкарського працівника підлягає скороченню. На усну вимогу адміністрації військової частини, 11 жовтня 2016 року позивач надіслала до відповідача нотаріально посвідчену заяву, у якій звернулася з проханням вислати поштою належним чином оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення та вимогою провести виплату всіх сум, що належать їй від роботодавця, у тому числі, суми за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги у зв`язку із звільненням за скороченням штату, тощо. 28 листопада 2016 року у відділенні Укрпошта ОСОБА_1 отримала поштове пересилання трудову книжку, проте копію наказу про звільнення надіслано не було. Зазначала, що трудова книжка була направлена їй у порушення строків визначених трудовим законодавством. Крім того, відповідачем була проігнорована вимога про надання копії наказу про звільнення, довідки про розрахунок компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги, а також про середньоденну заробітну плату. Такими неправомірними діями позивачу також було завдано моральної шкоди. Через відсутність трудової книжки позивач була позбавлена можливості працевлаштуватися. Несвоєчасність та непрозорість розрахунку викликала неможливість належним чином забезпечити своє існування та існування двох неповнолітніх дітей, а також вирішити інші побутові питання, пов`язані також з переселенням з зони проведення антитерористичної операції. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, викликають у позивача моральні страждання.

Посилаючи на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію за весь час затримки видачі трудової книжки та розрахунку при звільненні з 17 жовтня 2016 року до отримання трудової книжки 28 листопада 2016 року у розмірі 2 130 грн 92 коп. та 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку видачі трудової книжки та розрахунку при звільненні з 18 жовтня 2016 року до отримання трудової книжки 28 листопада 2016 року у розмірі 2 130 грн 92 коп. та 4 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач, яка була звільнена з роботи 17 жовтня 2016 року, трудову книжку отримала лише 28 листопада 2016 року, що свідчить про вину відповідача у затримці видачі трудової книжки, з відповідача, відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України, має бути стягнутий середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки . Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 тис. грн., суд виходив з принципу розумності та зваженості, а також із того, що позивач перенесла моральні страждання, пов`язані з порушенням її законних прав відповідачем під час звільнення, в результаті чого вона вимушена була відвідувати державні установи, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, не змогла своєчасно працевлаштуватися.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з доведеності підстав стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за затримку видачі трудової книжки та розрахунку при звільненні з 18 жовтня 2016 року до отримання трудової книжки 28 листопада 2016 року у розмірі 2 130 грн 92 коп. Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у зв`язку із порушенням відповідачем законних прав позивача їй завдано моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України просить скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги те, що військовою частиною було дотримано порядок звільнення працівників та видачі їм відповідних документів; позивач не була присутня на робочому місці в день звільнення та не з`явилась до військової частини з метою одержання трудової книжки, пересилання трудової книжки поштою допускається тільки за письмовою згодою працівника; згідно частини другої статті 47 КЗпП України копія наказу про звільнення надається на вимогу працівника; середній заробіток за вимушений прогул виплачується працівникові лише внаслідок незаконного звільнення або переведення, у даній справі позивач не посилалась на незаконність її звільнення; чинним законодавством не встановлені строки для пересилання трудової книжки за заявою працівника; позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди та розміру такої шкоди; судами не було досліджено всіх обставин справи, не повно досліджені надані сторонами докази.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди встановили, що з 01 березня 2012 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду друкарки штабу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 жовтня 2016 № 237, звільнено з 17 жовтня 2016 року працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 з посади друкарки військової частини НОМЕР_1 , відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників.

Наказ від 17 жовтня 2016 № 237 про звільнення позивач отримала в судовому засіданні 14 липня 2017 року.

Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 27 лютого 2017 року, грошова компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_1 не передбачена, у зв`язку з отриманими нею коштами за відповідний відпрацьований період до декретної відпустки. Нараховано вихідну допомогу при скороченні працівника за статтею 44 КЗпП України в розмірі 1 543 грн (посадовий оклад на день звільнення), оскільки ОСОБА_1 на день звільнення не мала заробітку, розрахунок проводився з установлених їй в трудовому договорі тарифної ставки, посадового окладу на момент звільнення відповідно до останнього абзацу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідачем було виплачено 31 жовтня 2016 року позивачу грошові кошти у розмірі 1 260 грн.

Відповідно частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом N 58 від 29.07.93 р. (зі змінами і доповненнями) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Встановлено, що трудову книжку ОСОБА_1 отримала 28 листопада 2016 року у відділенні «Укрпошта».

Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України та частини шостої пункту 4.1 зазначеної Інструкції в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Таким чином, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню в тому разі і за той період вимушеного прогулу, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача працівнику трудової книжки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що трудові права позивача порушено у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки, оскільки остання була звільнена 17 жовтня 2016 року, а трудову книжку отримала лише 28 листопада 2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з приводу того, що відповідач не довів, що затримка видачі трудової книжки ОСОБА_1 сталася не з його вини. Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України несе зобов`язання видати трудову книжку працівнику в день звільнення. Таке зобов`язання буде вважатись виконаним в день отримання працівником трудової книжки.

Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши порушення трудових прав позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, які, врахувавши глибину та характер моральних страждань позивача, визначили суму на відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 тис. грн.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач зареєстрована як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції у м. Харків, має двох неповнолітніх дітей, при цьому згідно листа Територіального центру надання соціальних послуг Московського району міста Харкова від 17 березня 2017 року, ОСОБА_1 зверталася до закладу з питання працевлаштування в період осені 2016 року, проте у зв`язку з перебуванням трудової книжки за попереднім місцем роботи, не змогла виконати вимоги статті 24 КЗпП України та надати трудову книжку.

Крім того, відповідно до витягу з наказу від 24 лютого 2017 № 92 командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати проведення службового розслідування» вбачається, що своїми діями відповідальний виконавець штабу військової частини НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_2 та діловод штабу військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 порушили вимоги пунктів 3.93, 3.10.8, 3.10.9, 3.10.10, 3.11.3 інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16 вересня 2013 року № 200, що призвело до несвоєчасного звільнення працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди.

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке давало б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв