Справа № 135/1175/18
Провадження № 2/135/359/18
23.10.2018 року м. Ладижин
Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Патраманського І.О.,
судового засідання ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м. Ладижин Вінницької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
ОСОБА_2 звернулася в суд з цим позовом до ОСОБА_3, на обґрунтування якого повідомила, що є власником будинку № 44 по вулиці Наконечного в місті Ладижин Вінницької області. У даному будинку зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відповідач ОСОБА_3 не проживає в даному будинку ще з 2006 року, тобто з моменту реєстрації. У звязку з чим просила усунути їй перешкоди в користуванні будинком № 44, що по вулиці Наконечного в місті Ладижин Вінницької області, який належить їй на праві власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив прав користування цим будинком.
Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями ст.279 ЦПК України. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачеві ОСОБА_3 запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву.
Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження малозначні справи.
За приписами ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У зв'язку з наведеним вище, суд з власної ініціативи, ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України), проте з повідомленням (викликом) осіб.
Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 223, п. 1 ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Позивачка у судове засідання не з'явилася, однак на адресу суду від неї надійшла заява, у якій вона просить розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Вивчивши та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» внесено відповідні зміни до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та визначено, що органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть.
Пунктом 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої, статті 3 статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є власником будинку № 44 по вулиці Наконечного в місті Ладижин Вінницької області. У даному будинку зареєстрований, окрім інших, також відповідач ОСОБА_3, який понад один рік відсутній за місцем свого проживання.
Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Із домової книги на будинок № 44 по вулиці Наконечного в місті Ладижин Вінницької області видно, що у даному будинку зареєстрований ОСОБА_3
Із договору дарування № 3318, посвідченого 01.09.1998 року державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, а також витягом № 9638234, виданого КП «Тульчинське МБТІ», видно, що власником будинок № 44 по вулиці Наконечного в місті Ладижин Вінницької області є ОСОБА_2
Із письмових пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 видно, що ОСОБА_3 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проте з 2008 року виїхав та місце його теперішнього проживання їй не відомо.
Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, тим самим перешкоджаючи ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися цим будинком, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, та враховуючи те, що було прийнято рішення про відстрочення сплати позивачкою судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору.
На підставі ст. ст. 4, 7, 18, 141,223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, керуючись ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні будинком № 44 по вулиці Наконечного в місті Ладижин Вінницької області, який належить їй на праві власності, шляхом позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив користування будинком № 44 по вулиці Наконечного в місті Ладижин Вінницької області.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Відповідачу, який не з'явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому ст.272 ЦПК України (ст.283 ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ст.284 ЦПК України).

Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі (ч.1 ст.285 ЦПК України).

Повний текст рішення виготовлено «23».10.2018 року.

Суддя: