Справа № 182/4305/18
Провадження № 2/0182/2564/2018
15.11.2018 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рибакової В.В.
при секретарі Затуливітер Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
Позивач 14.06.2018 року звернулася до суду з зазначеним позовом, який уточнювала (а.с.1-4,29-32). В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 посилається на наступні обставини.
19.01.2018 року о 09-30 год. ОСОБА_2, керуючи належним йому автомобілем «Шевроле Лачетті», державний номер НОМЕР_1, на перехресті вул. ОСОБА_3 та вул. Трубників в м. Нікополі, наближаючись до регульованого перехрестя не врахував дорожню обстановку, виїхав на перехрестя на червоне світло світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Фіат Дукато», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по пр. Трубників, а після зіткнення автомобіль «Фіат Дукато» наїхав на опору світлофора, тим самим пошкодивши елемент автомобільної дороги. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, постраждалих немає.
Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.01.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та ч.1 ст.139 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова набула чинності 04.04.2018 року.
Позивач є власником автомобіля НОМЕР_3.
Послалась на те, що внаслідок ДТП їй також заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, спричинених ушкодженням автомобіля, неможливістю користуватися автомобілем за його призначенням, вона пережила психологічний стрес та втратила нормальний сон. Крім того, не могла спокійно працювати, вимушена була витрачати свій час і кошти на відвідування страхової компанії, збирання документів для предявлення позову. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. 00 коп.
Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.08.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.37,38).
Від відповідача відзив на позов не надійшов.
Позивач надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності (а.с.54). Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.36). До суду повернувся конверт з судовою повісткою про виклик на 15.11.2018 року об 11.30 год., як не вручений у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с.53). Судова повістка у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученою.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги письмові пояснення третьої особи, оглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 182/498/18 провадження № 3/0182/251/2018, № 3/0182/252/2018 (у відношенні ОСОБА_2В.), суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.
Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
У судовому засіданні встановлено наступне.
Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.01.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.139 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави (а.с.7, а.с.12,13 оглянутої адмінсправи). Постанова набула чинності 04.02.2018 року.
Вказаною постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.01.2018 року було встановлено, що водій ОСОБА_2 19.01.2017 о 9-30 год., керуючи транспортним засобом автомобілем НОМЕР_5 на перехресті вул. ОСОБА_3 та Трубників у м. Нікополі, наближаючись до регульованого перехрестя, не врахував дорожню обстановку (слизька ділянка дороги, опади у вигляді снігу), виїхав на перехрестя на червоне світло світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по пр. Трубників, а після зіткнення автомобіль «Фіат» наїхав на опору світлофора, тим самим пошкодивши елемент автомобільної дороги. В результаті ДТП транспортні засоби та опора світлофора отримали механічні пошкодження, постраждалих немає. Даними діями порушив п. 8.7, 13.1 ПДР України. Правопорушник в суді провину свою визнав повністю та підтвердив факт ДТП, що сталося з його вини внаслідок порушення ПДР. У вчиненому щиро розкаявся, просив не позбавляти його водійських прав. Вина ОСОБА_2 доведена наявними матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 455482 від 19.01.2018 року, схемою місця ДТП та фотознімками до неї, письмовими поясненнями водія ОСОБА_4, поясненнями порушника в суді.
Таким чином, особою винною у вищевказаному ДТП є відповідач по справі ОСОБА_2.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 474964, виданого Центр1208 (а.с.8), транспортний засіб «Fiat Ducato» номерний знак НОМЕР_7, 1998 року випуску, належить ОСОБА_1. ОСОБА_4 має право користуватися.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на це, суд приходить до висновку про правомірність обраного позивачем способу захисту, а саме звернення до особи, яка завдала шкоди ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди - різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.01.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.139 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави. Постанова набула чинності 04.02.2018 року.
Добровільно відповідачем позивачу у рахунок відшкодування матеріальної шкоди було сплачено 2000 грн. 00 коп.
Суд вважає, що позивачу з винних дій відповідача ОСОБА_2 була завдана також моральна шкода, яка виразилася в душевних переживаннях через ДТП, порушенні її звичайного способу життя через необхідність оформлення документів щодо відшкодування шкоди спричиненої ДТП. На думку суду розмір моральної шкоди визначений позивачем у 5000 грн. 00 коп. є завищеним, тому вимоги позову в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обєм душевних страждань, яких зазнав позивач, обставини справи, і вважає достатньою у відшкодування моральної шкоди суму 1000 грн. 00 коп.
На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 704, 80 грн. (за вимогу майнового характеру) та судового збору в розмірі 704, 80 грн. (за вимогу немайнового характеру), на загальну суму 1409 грн. 60 коп., сплачену останнім при подачі позову (а.с.24,33).
Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268,280-283 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 1166,1167,1187,1192,1194 ЦК України, -
В іншому відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп. (одна тисяча чотириста девять грн. 60 коп.).
Повне судове рішення складене 20.11.2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: ОСОБА_6