Справа № 451/122/16-ц
Провадження № 22-з/783/84/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
У Х В А Л А

23 травня 2018 року суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області Левик Я.А., розглянувши питання про відвід судді Мікуш Ю.Р. у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и в:

представник заявника ОСОБА_2-ОСОБА_3 заявила відвід судді Мікуш Ю.Р. з підстав зазначених у п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, посилаючись на те, що у представників ОСОБА_2 є сумніви в обєктивності та неупередженості судді Мікуш Ю.Р., оскільки суддя Мікуш Ю.Р. приймає позитивні рішення для Дмитрівського НВК. Вважає, що суддя Мікуш Ю.Р. домовилася з суддею Шандрою М.М. про відмову у задоволенні відводу по заяві ОСОБА_2, що суддя зацікавлена та впливає на інших суддів при прийнятті рішень у справах, що стосується трудових спорів по Дмитрівському НВК в інтересах останнього. Посилається на те, що суддя Мікуш Ю.Р. та представник Дмитрівського НВК ОСОБА_4 є земляками (з одного села Гайок, Камянка-Бузького району), а відтак суддя догоджає як представнику так і відповідачу одночасно.

Ухвалою колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року визначено, що заявлений відвід судді є необґрунтованим, оскільки рішення, які приймалися у складі яких була суддя Мікуш Ю.Р. по трудових спорах, відповідачем де був Дмитрівський НВК відповідали вимогам чинного законодавства, касаційною інстанцією та Верховним судом України залишені без змін. Вирішення питання відводу у цій справі згідно з ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року передано судді Шандрі М.М. автоматизованою системою документообігу 17 січня 2018 року, а не по домовленості з суддею Мікуш Ю.Р. із суддею Шандрою М.М., яка є незалежна при прийнятті рішень, керується чинним законодавством та власним переконанням. Суддя Мікуш Ю.Р. не може мати і не має будь-якого впливу на суддю Шандру М.М. чи інших суддів при вирішенні справ та прийнятті рішень, оскільки кожний із суддів є незалежним при прийнятті рішень, керується чинним законодавством, основними засадами судочинства, внутрішнім переконанням, застосовуючи практику Верховного Суду, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною законодавства України. Із представником Дмитрівського НВК, суддя Мікуш Ю.Р. не є земляками.

Колегією суддів відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 ЦПК України провадження у справі зупинено для вирішення іншим суддею заявленого відводу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

21 травня 2018 справу для вирішення питання про відвід передано судді Левику Я.А.

Перевіривши доводи заяви про відвід головуючій судді Мікуш Ю.Р. вважаю, що заява є частково обґрунтованою та суддя Апеляційного суду Львівської області Мікуш Ю.Р. підлягає відводу у даній справі.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Крім цього, відповідно до п. 49-53 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України"(Заява N 33949/02) від 9 листопада 2006 року: «Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38). Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43). Суд не переконаний, що у цій справі достатньо ознак, щоб вирішити, що судді Артемівського суду, які розглядали справу заявниці, проявляли особисту упередженість. У будь-якому випадку Суд не вважає за необхідне розглядати це питання, оскільки з причин, викладених нижче, він дійшов висновку, що у цій справі мала місце безсторонність суду за об'єктивним критерієм. Стосовно об'єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В.Л.Г, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58). З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "ОСОБА_5 проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "ОСОБА_6 проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45)».

Зважаючи на вказані норми внутрішнього законодавства та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у згаданій справі, слід вважати, що у заявника (представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3І.) та у його довірительки могли виникнути сумніви в неупередженості чи обєктивності судді Апеляційного суду Львівської області Мікуш Ю.Р. при розгляді даної справи у звязку з тим, що нею особисто та в складі колегії суддів було заявлено самовідвід та задоволено заяву про відвід з підстав участі у розгляді схожих за предметами справ за участі Дмитрівського НВК та з підстав відкриття провадження за повторною апеляційною скаргою з метою уникнення сумніву у сторін щодо обєктивного розгляду справи (справи №451/123/16 та № 451/124/16) у даній ж справі відводу за схожих підстав не задоволено (обєктивний критерій безсторонності).

Що стосується субєктивного критерію безсторонності, то жодних підстав вважати, що суддя проявила особисту упередженість при розгляді справи немає.

Доводи щодо впливу судді Мікуш Ю.Р. на інших суддів при ухваленні рішень у схожих справах та те, що суддя Мікуш Ю.Р. з одного села із представником відповідача жодним чином не підтверджені та не можуть братися до уваги, як достовірні чи такі, що можуть бути перевірені.

Зважаючи на вказане, з метою уникнення сумнівів в обєктивності та неупередженості судді Апеляційного суду Львівської області Мікуш Ю.Р. при розгляді даної справи слід відвести дану суддю від розгляду даної справи із визначенням судді замість відведеної відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 33, 36, 40, 41 ЦПК України, -

у х в а л и в :

заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про відвід судді Апеляційного суду Львівської області Мікуш Ю.Р. задовольнити частково.

Відвести суддю судді Апеляційного суду Львівської області Мікуш Ю.Р.від участі у розгляді справи.

Справу передати для визначення судді замість відведеної відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Я.А. Левик