Провадження № 22-ц/773/556/18 Категорія: 55 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.

суддів Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р.С.,

учасників справи:

представника відповідача - Ізюмської І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31 грудня 2014 року вона була звільнена з посади економіста 2 категорії Волинської філії державного підприємства «Український державний центр радіочастот» у зв'язку зі скороченням штату працівників.

У день звільнення відповідач видав їй трудову книжку та лише частково провів розрахунок при звільненні, зокрема не виплатив передбачену колективним договором винагороду за безперервний стаж роботи та винагороду за підсумками роботи за рік, чим порушив вимоги ст.116 КЗпП України. Зазначала, що остаточний розрахунок із нею був проведений 03 травня 2017 року, коли їй була виплачена премія за підсумками роботи за 2014 рік та винагорода за безперервний стаж робота за 2014 рік в загальній сумі 7935,51 грн.

На підставі наведеного просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2015 року по 03 травня 2017 року у розмірі 204 615,51 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 5112,85 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.8 ст.1 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як визначено ст.3 ЦПК України (в новій редакції) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

11 травня 2018 року ДП «Український державний центр радіочастот» подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій вказує, що апелянт не вірно тлумачить локальні нормативно-правові акти з питань оплати праці, які діяли на день звільнення позивача. Зазначає, що в даному випадку немає підстав застосовувати норми ст.117 КЗпП України щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, оскільки вказані позивачкою суми не були їй нараховані і не могли в силу умов колективного договору бути нараховані на момент її звільнення 31 грудня 2014 року, так як вони нараховуються і виплачуються в першому кварталі наступного року. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2, яка подала апеляційну скаргу, в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що є в матеріалах справи відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_2, який також належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився в судове засідання, звернувся в суд із заявою про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як встановлено ст.42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Враховуючи норми ст.ст.42,372 ЦПК України та неподання доказів про поважність причин неявки до суду позивача, з метою додержання вимог ст.371 ЦПК України щодо строків розгляду справи, судом апеляційної інстанції ухвалено проводити розгляд справи у відсутності позивача ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для застосування до підприємства санкцій у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено у ч.1 ст.117 КЗпП України, та відсутності будь-яких підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, у зв'язку з тим, що спірні виплати позивачу носили разовий характер.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 31 грудня 2014 року ОСОБА_2 була звільнена з посади економіста 2 категорії Волинської філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» у зв'язку зі скороченням штату працівників (п.1. ст.40 КЗпП України) на підставі наказу №14-02-П-25 від 26 грудня 2014 року (а.с.3).

Також встановлено, що позивачу не були виплачені винагорода за безперервний стаж роботи за 2014 рік та премія за підсумками роботи за 2014 рік. Дані виплати здійснені на картковий рахунок позивача 03 травня 2017 року у розмірі 7 935,51 грн. після її звернення до підприємства. При цьому позивач не заперечує стосовно розміру цієї виплати та її правильного обрахунку (а.с.7-8).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Положеннями статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи слідує, що станом на день звільнення позивача з посади на підприємстві діяв Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» на 2014-2015 р.р (далі - Колективний договір) (а.с.55-64).

Додатком №1 до цього Колективного договору затверджено Положення про оплату праці (а.с.65-68).

Пунктом 5.2.3.7 Положення про оплату праці визначено, що за наявності фінансових можливостей на підприємстві можуть встановлюватися в тому числі винагорода за безперервний стаж роботи на підприємстві, в порядку та розмірі, визначених Положенням про преміювання працівників Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», яке затверджується наказом підприємства (а.с.67).

Виплати винагороди за безперервний стаж роботи за 2014 рік на ДП УДЦР проводилися відповідно до Положення про порядок та умови виплати винагороди працівникам Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» за безперервний стаж роботи, затвердженого наказом від 01.10.2014 р. № 467.

Виплата винагороди за безперервний стаж роботи на підприємстві здійснюється згідно кошторису та у межах коштів на матеріальне заохочення, передбаченого статтею «Виплати за вислугу років та винагорода за підсумками роботи за рік» при наявності коштів на його виплату.

Винагорода за підсумками роботи за рік виплачується на підприємстві у наступному місяці після затвердження річного бухгалтерського звіту, а винагорода за безперервний стаж роботи виплачується у термін, встановлений на підприємстві, тобто в 1-му кварталі 2015 року (п.3.4 Додатку №6, п. 2.5 Додатку №7 до Наказу № 467 від 01.10.2014р.).

Працівники, які відпрацювали календарний рік, але звільнилися з роботи до моменту виплати винагороди, мають право на одержання цієї винагороди на загальних підставах (якщо за діючим положенням немає інших підстав для позбавлення їх винагороди) та в термін, встановлений на підприємстві.

У п.5.1.1 Положення про оплату праці даного підприємства передбачено, що з метою стимулювання працівників до продуктивної роботи і підвищення ефективності праці на підприємстві здійснюється преміювання працівників, виходячи з основних показників господарської діяльності, рентабельності та прибутковості підприємства, ефективності використання ресурсів.

Порядок та умови преміювання працівників визначаються в Положенні про преміювання, яка затверджується наказом підприємства, з урахуванням вимог законодавства та цього договору.

Згідно з п.5.1.2.3 Положення про оплату праці визначено, що на підприємстві для працівників можуть призначатися в тому числі премія за підсумками роботи за рік в розмірі до 100 % посадового окладу з урахуванням усіх надбавок та доплат.

У п.5.2.1 Положення про оплату праці сторони колективного договору визначили, що надбавки, доплати, гарантійні, компенсаційні та інші виплати, передбачені законодавством України та Колективним договором працівникам апарату підприємства (головного офісу) та філій підприємства встановлюється на підставі наказу підприємства. Порядок застосування певних видів вказаних вище виплат може встановлюватись положеннями затвердженими наказами підприємства.

Тобто у даному випадку сторони колективного договору визначили лише загальний перелік премій, надбавок та інших стимулюючих виплат, а право визначати конкретний порядок, розмір та строки цих виплат делегували роботодавцю.

Оскільки роботодавець на підставі колективного договору вирішує питання про строки виплати премії за результатом роботи за рік, а також винагороди за безперервний стаж роботи на підприємстві, які є стимулюючими виплатами, що не передбачені законодавством, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при вирішенні даного спору до уваги слід брати локальні нормативно-правові акти підприємства, якими передбачено вирішення таких питань, зокрема, Положення про преміювання працівників Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», яке затверджено наказом від 01 жовтня 2014 року №467 (а.с.37).

Додатком №6 до цього Положення затверджено Положення про порядок та умови виплати працівникам Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» за підсумками роботи за рік (а.с.38-43).

Список працівників, яким нараховується винагорода, готує відділ персоналу (інспектор з кадрів). Список готується станом на 31 грудня року, за який виплачується винагорода. Решту розрахунків для визначення винагороди за підсумками роботи за рік виконує відділ економічного планування (економіст) (п.3.2,3.3 Положення).

У п.3.4. наведеного Положення визначено, що виплата винагороди за підсумками роботи за рік проводиться в наступному місяці після затвердження річного бухгалтерського звіту підприємства (а.с.39).

При цьому у п.1.4 Положення передбачено, що працівники, які звільнилися з роботи до моменту виплати винагороди, мають право на одержання цієї винагороди на загальних підставах (якщо згідно діючого положення немає інших підстав для позбавлення їх винагороди) та в термін, встановлений в центрі (філії) (а.с.38).

Положенням про порядок та умови виплати винагороди працівникам Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» за безперервний стаж роботи визначено, що безперервний стаж роботи для виплати винагороди обраховується станом на кінець року, за підсумками якого нараховується винагорода. Працівники, які відпрацювали календарний рік, але звільнилися з роботи до моменту виплати винагороди, мають право на одержання цієї винагороди на загальних підставах та в термін, встановлений на підприємстві ( п.2.4, 2.5 Положення).

Доводи ОСОБА_2 щодо невиплати підприємством у порушення вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України на її користь винагород за підсумками роботи за 2014 р. та за безперервний стаж роботи на день її звільнення, тобто 31 грудня 2014 року, не знаходять свого підтвердження під час апеляційного розгляду і спростовуються матеріалами справи, зокрема, вказаним вище наказом ДП «УДЦР» від 01.10.2014 № 467 «Щодо положення про преміювання», яким затверджено Положення про порядок та умови виплати премії працівникам УДЦР за підсумками роботи за рік та за безперервний стаж роботи.

Згідно із зазначеним наказом відповідача працівнику, який звільняється, крім заробітної плати, виплачуються усі відомі на дату звільнення (затверджені наказом) премії, решта виплат, зокрема - поточна премія. Винагорода за підсумками роботи за рік та винагороди за безперервний стаж роботи виплачуються відповідачем на загальних підставах в установлений на підприємстві термін, тобто, у першому кварталі року, що настав за звітним. Вказане підтверджується наказами відповідача за період з 2014 по 2017 роки.

У відповідності до наказу ДП «УДЦР» від 01.10.2014 р. № 467, пункту 5.1. Додатку 1 до Положення про оплату праці Колективного договору відповідача на 2014-2015 рр. (нова редакція), прийнятого 19.09.2014 р., винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік не належали до виплати станом на 31 грудня 2014 року - у день звільнення позивача. Тобто, зазначені виплати належать до виплати звільненому працівникові протягом 1-го кварталу 2015 р., що настав за звітним.

Аналізуючи умови Колективного договору та вимоги законодавства про працю, апеляційний суд вважає, що відповідачем не порушені норми щодо повного розрахунку з позивачем у день її звільнення, тому положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України не підлягають до застосування.

Разом з тим, у відповідності до колективного договору ДП «УДЦР» винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік мають одноразовий характер і виплачуються один раз на календарний рік і не підпадають під дію Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру : пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У зв'язку з цим, суд вірно дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді