Дата документу 24.05.2018
Справа № 334/3438/17
Провадження № 2/334/771/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 травня 2018 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі

головуючого судді: Ісакова Д.О.

при секретарі: Адаменко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з вищевказаною позовною заявою, зазначила, що перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3. Спільне життя у сторін по справі не склалося, у зв'язку з чим рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2018 року шлюб між ними розірваний. Вказала, що з травня 2014 року відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина, ОСОБА_3, взагалі не цікавиться його життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з сином, не турбується про харчування, медичний огляд, лікування дитини, не вітає його на свята, не забезпечує дитиною матеріально. Позивач зазначила, що відповідач свідомо ухиляється від спілкування з сином, що на її думку, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3. Посилаючись на вказані обставини просила задовольнити позовні вимоги.

У судове засідання позивач, її представник не з'явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, у зв`язку з неявкою відповідача просили ухвалити заочне рішення.

Відповідач, у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень (відзиву) проти позову не надав.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 та просив справу розглядати без його участі.

Суд, за згодою позивача, представника позивача, представника третьої особи, органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11-12 цього ж Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні обов`язки щодо своїх дітей. Аналогічні приписи містить ст. 141 Сімейного Кодексу України. Частиною 1 ст. 275 СК України встановлено, що іноземці мають в Україні такі ж права і обов`язки у сімейних відносинах, як і громадяни України, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись саме на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За загальним правилом, позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, видане 24.12.2009 року, Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.

Згідно актового запису про народження №1318 від 24.12.2009 року, вчиненого Ленінським

відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_4.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.05.2017р. місцем реєстрації позивачки є АДРЕСА_1, де вона мешкає разом із малолітнім сином.

Відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання ОСОБА_3, перестав цікавитись його життям, перестав піклуватись про фізичний і духовний розвиток сина, забезпечувати його матеріально.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району надала до суду висновок № 02/01-25/0891 від 01 вересня 2017 року про доцільність в інтересах малолітньої дитини позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він піклуватися і виховувати сина не виявляє бажання, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.

Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах малолітньої дитини.

При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї доньки відповідно до положень ст.169 СК України.

Враховуючи свідоме систематичне небажання батька виконувати батьківські обов`язки щодо участі у вихованні доньки, матеріальному забезпеченні доньки, духовному зростанні доньки, взагалі будь-якої участі у житті дитини, що повністю узгоджується з зібраними у справі доказами, до відповідача слід застосувати таких крайній захід як позбавлення батьківських прав у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 7, 141, 150, 164, 165, Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р., Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (свідоцтво про народження НОМЕР_1, видане 24.12.2009р. Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1318).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ісаков Д. О.