Справа № 226/1703/18
Провадження №2/226/684/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 листопада 2018 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої - судді Клепка Л.І.

за участю секретаря Тіссен О.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у заочному судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання втратившим право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад встановлені строки.

В обґрунтування вимог зазначили, що їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 в якій, окрім них, з вересня 2012 року значиться постійно зареєстрованим їх син - відповідач ОСОБА_2,1983 року народження, який з часу його реєстрації в квартирі без поважних на те причин не проживає і нею не користується. Вказуючи на це як на підставу припинення за ним права користування квартирою та що його реєстрація в квартирі перешкоджає їм повноцінному розпорядженню своїм правом власності, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування приміщенням у спірній квартирі.

В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали і суду пояснили, що їх син ОСОБА_2 спочатку був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_2 але квартира, в якій він проживав, згодом була продана, так як син не мав наміру залишатися в м.Мирноград, і щоб мати прописку в вересні 2012року з їх згоди зареєструвався в їх квартирі АДРЕСА_1 проте жодного дня в ній не проживав, і жив спочатку в м.Горлівка, а потім, не повідомивши їх, виїхав за межі Донецької області. З вересня 2012 року по теперішній час відповідач жодного разу до них не приїжджав, декілька разів спілкувався з ними по телефону, і вони довідалися, що він живе в м.Вінниця, але адресу місця свого проживання відповідач їм не повідомив. Приїхати в м.Мирноград і добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, що не дозволяє їм у повному обсягу розпоряджатися правом власності на квартиру. До того ж, реєстрація відповідача в квартирі змушує їх нести зайві комунальні витрати та перешкоджає їм, як пенсіонерам, оформити субсидію. Зазначаючи на це та неможливість урегулювання спору іншим шляхом, позивачі просять суд визнати відповідача втратившим право користування квартирою.

Відповідач, судовий виклик якого здійснювався відповідно до вимог процесуального закону, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, що дає суду підстави зі згоди позивачів для розгляду справи у заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 18.06.2009року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського нотаріального округу, є власником ? частини квартири АДРЕСА_1 Інша ? частина квартири на підставі свідоцтва про право власності від 18.02.2003року, виданого Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника», належить позивачу ОСОБА_3, що підтверджується також витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно (арк.спр.6,7,8,12 -14).

Згідно довідки відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2012 року значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, проте відповідно до акту фактичних обставин не проживання особи, що зареєстрована, в зазначеній квартирі не проживає з жовтня 2012 року (арк.спр.17,18).

Зазначена обставина знайшла своє достатнє підтвердження і в показаннях свідків ОСОБА_4, яка є старшою під'їзда, в якому проживають позивачі, та ОСОБА_5 - сусідки позивачів, які підтвердили суду, що їх син ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає з 2012року.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право приватної власності є непорушним. Це означає, що особа згідно з вимогами ст.ст.316,317,319 Цивільного Кодексу має право на безперешкодне володіння, користування і розпорядження належним їй майном, в тому числі на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 Цивільного Кодексу та ст.150 Житлового Кодексу України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що з 2012 року квартира АДРЕСА_1 за своїм цільовим призначенням відповідачем не використовується. Його відсутність в вищезазначеному житловому приміщенні складає більше 6 років і носить безперервний характер, що відповідно до ст. 391 ЦК України надає позивачам, як власникам, право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону і втрачають право на користування ним у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так як судом встановлено, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній більше року без поважних на те причин, спільним побутом з позивачами не пов'язаний, домовленості між ним та позивачами, як власниками житла, щодо порядку використання житлового приміщення відсутні, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.16,316,317,319,321,405 Цивільного Кодексу України, ст.ст.4,5,89,259,263-265,280-282 Цивільного процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, податковий номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, податковий номер НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Димитровського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 15 листопада 2018 року. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано в нарадчій кімнаті 19 листопада 2018 року.

Суддя Л.І.Клепка