АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/764/18Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_5;

відповідач ОСОБА_6;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2018 року, у складі судді Побережної Н.П., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору довічного утримання, :

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про розірвання договору довічного утримання.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 16 липня 2005 року між ним і ОСОБА_6 було укладено договір довічного утримання. Договір був завірений приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу ОСОБА_7 відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання довічно утримувати позивача, забезпечувати його щоденним триразовим калорійним харчуванням, доглядом, всім необхідним та медикаментами. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі станом на 2005 рік в розмірі 80 грн. Натомість позивач передав відповідачу у власність житловий будинок з надвірними будівлями № 66 по вул. Благовісна в м. Шпола, Черкаської області, загальною площею 86,7 м. кв., в тому числі житлова площа - 52,8 м.кв. Однак, відповідач не виконує належним чином взяті на себе обов'язки, які передбачені договором, не звертає уваги на потреби і стан здоров'я позивача, не забезпечує його харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовляється доглядати його. Позивач за станом здоров'я часто перебуває на лікуванні у медичних закладах (не менше двох разів на рік). Відповідач жодного разу не провідав позивача та не доглядав за ним. Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідач відмовляється.

Просив розірвати договір довічного утримання від 16 липня 2005 року, який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_6, та завірений приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу ОСОБА_7 та повернути сторони у первісний стан.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт в обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не надав належної оцінки доказам, не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_8, не застосував вимоги матеріального права, які регулюють порядок виконання оспорюваного договору, а саме норми ст.ст. 526, 744, 755 ЦК України.

20 квітня 2018 року ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2018 року без змін. Вказував, що він належним чином виконував і виконує зобовязання, які покладені на нього договором довічного утримання, позивач проживає в будинку та користується надвірними будівлями, харчуванням та ліками забезпечений, відповідач здійснює оплату за комунальними платежами, робить поточні ремонтні роботи та придбаває продукти харчування.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VІІІ Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши осіб, які зявились в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції з недоведеності заявлених позовних вимог та прийшов до висновку, що відповідач виконує зобовязання за договором довічного утримання, а права позивача, які виникли у звязку з укладенням даного договору порушені не були.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 16 липня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_6 уклали договір довічного утримання. (а.с. 4).

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_7 16 липня 2005 року та зареєстровано в реєстрі за № 1524.

Відповідно до пункту 1 договору ОСОБА_6, як відчуджувач передав, а ОСОБА_6, як набувач отримав у власність жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в м. Шпола, Черкаської області, вул. Калініна, 66, на земельній ділянці, розміром 1116 кв.м.

Відповідно до пункту 2.1 договору ОСОБА_6 - набувач зобовязався надавати відчужувану ОСОБА_6 матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись оцінюється сторонами у сумі 80 грн.

Відповідно до пункту 2.2. договору утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді:

- забезпечувати відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у кімнаті площею 30,1 кв.м. у відчужуваному будинку з правом користування допоміжними приміщеннями та надвірними будівлями, забезпечувати відчужувача щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря);

- надавати відчужувачу побутові послуги;

- забезпечувати відчужувача належними лікарськими засобами.

Відповідно до пункту 3.1. договору відчужувач має право вимагати своєчасного та повного здійснення надання та забезпечення згідно з пункту 2.2. договору від набувача.

Відповідно до пункту 3.1.2 договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків за цим договором вимагати розірвання договору.

Відповідно до пункту 4.2. договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку не виконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, надання побутових послуг, забезпечення належними лікувальними засобами, забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами позивач проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з відповідачем та ОСОБА_9 (дружина відповідача) та їх дитина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.63).

Також, як вбачається з дублікатів чеків від 14 жовтня 2017 року, 17 листопада 2017 року та 18 грудня 2017 року ОСОБА_9, яка є дружиною відповідача сплачувала платежі за спожиту електроенергію за адресою вул. Благовісна, 66, м. Шпола, Черкаської області, в розмірі 365,43 грн., 113,43 грн. та 87,17 грн. (а.с.48-50).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення вірно взяв до уваги покази свідків, з яких вбачається, що дружина відповідача, прибирає кімнату позивача та забезпечує його харчуванням. Ліками позивач забезпечений. Косметичний ремонт в будинку проводився.

Також, не заперечується сторонами та підтверджується показами свідків, той факт, що стосунки в сім'ї складні, а з вересня 2016 року в сімї виникли конфлікти, а 10 серпня 2017 року позивач звертався в поліцію.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов»язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов»язання.

Отже виходячи із підстав позову, саме відповідач зобов»язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку доказам наданим сторонами у справі, на підставі наданих доказів встановив, що відповідач ОСОБА_6 належно виконує умови договору довічного утримання та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів критично оцінює посилання позивача як на підставу для задоволення позовних вимог того факту, що позивач 10 серпня 2017 року звертався до поліції, оскільки останній звертався до поліції відносно дій свого внука, а не відповідача у справі. За результатами перевірки був складений висновок 14 серпня 2017 року про припинення розгляду матеріалів у звязку з тим, що факти викладені в заяві ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження (а.с.56) і даний висновок позивачем не оскаржувався.

Також, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта стосовно того, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував норми матеріального права, а саме норми ст.ст. 744, 755 ЦК України, оскільки дані доводи спростовуються змістом самого рішення.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідач не забезпечує його медикаментами, не доглядає за ним в період коли він лежить у лікарні (а це не менше двох разів на рік), не відвідує його в лікарні , не доглядає за ним та взагалі погано до нього ставиться, то в судовому засіданні останній сам підтвердив, що останній раз на лікуванні в медичному закладі він перебував десять років тому, після чого в лікарні не лежав. Ё

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 і не вбачає підстав для скасування даного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору довічного утримання - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 24 травня 2018 року.