АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/252/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання Філіпчук О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу 686/16470/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 червня 2017 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ПАТ «УкрСиббанк» зазначало, що 22.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №0, згідно умов якого остання отримала в кредит кошти у сумі 96 006,94 дол. США зі сплатою 10,8% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 22.09.2017 року. У забезпечення виконання кредитних зобов'язань у цей же день між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були укладені договори поруки №1 та №2, відповідно до умов яких останні поручились за виконання ОСОБА_4 обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору. Позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору станом на 04.08.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 43919,53 дол. США та пеня в сумі 25309,12 грн., а тому просив суд стягнути зазначені суми з відповідачів, як солідарних боржників.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом у сумі 43919,53 дол. США, пеню та проценти в сумі 25309 грн.12 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним. Апелянт зазначає, що суд незаконно ухвалив рішення за її відсутності, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості надавати свої пояснення, клопотання та заперечення на позов. Вважає, що укладений кредитний договір не відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Також апелянтка вказує, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дослідив текст кредитного договору та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог банку. Тому ОСОБА_4 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову банку відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пунктів 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК В силу п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Апелянтка ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та представник ПАТ «УкрСиббанк» до суду не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_4 про відкладення судового засідання задоволенню не підлягає, адже згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку. А в силу ч.1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом 60-ти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

У відповідності до вимог ст. 360 ЦПК України, відзив у визначений судом строк не надходив. Згідно із ч. 3 цієї ж статті відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору, допустила утворення заборгованості, а тому вимоги банку про дострокове стягнення заборгованості за кредитом із боржника та поручителя ОСОБА_5 відповідають чинному законодавству та умовам кредитного договору. Відмовляючи у стягненні в солідарному порядку із позичальника та поручителя ОСОБА_6 кредитної заборгованості, суд першої інстанції вірно виходив з того, що договір поруки №2, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_4 і ОСОБА_6 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.02.2017 року визнано недійсним, а тому відсутні підстави для задоволення цих позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 22.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав відповідачці ОСОБА_4 кредит (грошові кошти) у сумі 69 000 дол. США, а ОСОБА_4 зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.09.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1, 1.2. Кредитного договору). (а.с.6-14).

Згідно п.п. 1.3.1, 1.3.2 Кредитного договору сторони погодили, що за використання кредитних коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 10,8 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2 даного Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 9.2 даного Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п. 9.2 договору.

В силу п. 7.1. Кредитного договору за порушення позичальником термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій позичальник сплачує Банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Згідно п. 5.5 Кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на 1 місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Згідно п. 11.1 Кредитного договору, відповідно до ст.ст. 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених п. п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направленням банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати терміни повернення таким що настав на 32 ( тридцять другий) календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги)…з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту від банку.

Також встановлено, що в забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному Кредитному договору 22.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4, ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4, ОСОБА_6 було укладено договори поруки №1 та №2, відповідно до умов яких останні зобов'язалися перед АКІБ «УкрСиббанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за Кредитним договором №0 від 22.09.2006 року, як існуючих на момент укладення цього договору, так і тих, які можуть виникнути в майбутньому (п. 1.1., 1.4 договорів поруки) (а.с. 15-18).

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.19-23) позивачем позичальнику та поручителям направлялися вимоги щодо погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, а при не усуненні вказаного порушення на 32 день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги - банк вимагав достроково повернути кредит, а саме сплатити заборгованість по кредиту в повному обсязі і сплатити нараховані проценти, що разом на 25.03.2016 року становить 41988,30 доларів США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк.

В силу положень ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.02.2017 року, що набрало законної сили 31.03.2017 року, визнано недійсним договір поруки №2 від 22.09.2006 року, який укладений між ПАТ «УкрСиббанк» в особі Хмельницької філії ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 (а.с.105).

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що підлягає до стягнення в солідарному порядку із позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 кредитна заборгованість в сумі 43919,53 доларів США, з яких 39703,40 доларів США - заборгованість по тілу кредиту в тому числі і прострочена; 4216,13 доларів США - заборгованість по процентам та 25309,12 грн. пені, з яких 11833,26грн. - пеня за прострочення сплати тіла кредиту та 13475,86 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Ці суми кредитної заборгованості підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с. 24-34). Інших достатніх та допустимих доказів щодо наявності та розміру боргу сторонами надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконний розгляд судом справи за відсутності ОСОБА_4, так як остання бажала бути присутньою в судовому засіданні і мала намір скористатися своїм право на заявлення клопотань, на думку колегії суддів є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, як вбачається із матеріалів справи, судові засідання призначалися на 07.10.2016 року, 04.11.2016 року, 30.11.2016 року, 26.12.2016 року, 01.02.2017 року, 01.03.2017 року, 20.06.2017 року і про день, час та місце проведення яких було повідомлено ОСОБА_4 судовими повістками, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 65,74, 83, 89, 95, 99,112). Разом з тим, ОСОБА_4 була присутня лише на одному судовому засіданні 26.12.2016 року (а.с.115) і будь-яких клопотань не заявляла. Щодо решти шести судових засідань ОСОБА_4 направляла заяви про відкладення розгляду справи, які були розглянуті судом першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 168 ЦПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (а.с.70, 77, 87, 98, 103, 114).

Крім того, апелянтка про день і час розгляду апеляційної скарги повідомлялася на 14.03.2018 року, 28.03.2018 року, 19.04.2018 року, 11.05.2018 року (а.с. 210, 227, 234), однак в судові засідання не з'являлася, направляючи заяви (а.с. 208, 228, 239) про відкладення розгляду справи з підстав можливого вирішення справи в позасудовому порядку.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що Кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року, колегія суддів вважає їх недоведеними з огляду на наступне.

Так, згідно ч. ч. 1 і 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодовець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є)варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

З матеріалів справи вбачається, що перед укладанням кредитного договору відповідач ОСОБА_4 належним чином була ознайомлена з видом та умовами кредитування АКІБ «УкрСиббанк», а також ознайомлена з розрахунком орієнтовної сукупної вартості кредиту, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_4 на кожній сторінці умов договору, графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору.

Укладений між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 договір споживчого кредиту містить встановлені законом реквізити, а сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, які визначають суть кредитних правовідносин. Перед укладанням договору банк надав ОСОБА_4 усю інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, ОСОБА_4 з дати укладення договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.09.2006 року і по даний час не оспорювала вказаний Кредитний договір.

Допустимих та достатніх доказів щодо невідповідності Кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту апелянтом в порушення вимог ст. ст. 79, 80 ЦПК України надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі в тій частині, що сума заборгованості згідно розрахунку є спірною, а сам розрахунок є недопустимим доказом з огляду на те, що не узгоджувався та не підписувався апелянтом, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, апелянтка ОСОБА_4 на підтвердження своїх доводів щодо недостовірності даних, які містяться у розрахунку заборгованості, іншого доказу, який би спростував зазначену суму заборгованості, не надала. А посилання в апеляційній скарзі не є допустимим та достатнім доказом того, що сума заборгованості, яка визначена судом першої інстанції, не відповідає фактичній сумі заборгованості.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясувавши обставини справи обґрунтовано визнав, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушили права позивача невиконанням умов кредитного договору та правильно задовольнив вимоги позивача.

Рішення суду є законним, обґрунтованим, підстав для його скасування не має.

У відповідності з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Ухвалою судді Апеляційного суду Хмельницької області від 17 січня 2018 року відстрочено ОСОБА_4 сплату судового збору в розмірі 18401,08 грн., який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги, до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 193).

Тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір у сумі 18401,08 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь держави 18401 грн. 08 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 травня 2018 року.

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ Л.М. Грох

/підпис/ А.М. Костенко

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І. Справа № 22ц/792/259/18

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія: 19