Справа №333/2733/18
Провадження №2/333/1720/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_3,

свідків ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою: ОСОБА_8, АДРЕСА_2 до відповідача: ОСОБА_9, АДРЕСА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_9 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2008 року він є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Весь цей час ОСОБА_8 отримує пенсію по інвалідності, яка і є його єдиним доходом. Позивач є самотнім чоловіком, іншої близької йому людини, яка може його підтримувати, останній не має. 25.07.2012 року ОСОБА_8 подарував своєму синові ОСОБА_9 2/3 частини житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Позивач сподівався, що відповідач буде надавати матеріальну та фізичну допомогу по утриманню будинку, але з 2008 року ОСОБА_9 до позивача не приходить. Пенсія, яку отримує позивач, не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання. ОСОБА_8 не може забезпечити себе предметами першої необхідності та харчуванням. Позивач змушений звертатися по допомогу до сторонніх осіб. За таких складних життєвих обставин ОСОБА_8 змушений звернутися до суду з цією позовною заявою до працездатного сина про стягнення з останнього на користь позивача аліментів на утримання у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і довічно. У підготовчому засіданні 31.10.2018 року судом задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_4 Крім того, в підготовчому засіданні 31.10.2018 року представником відповідача заявлено клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_6, яке задоволено судом. В судовому засіданні 12.12.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 12.12.2018 року позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити ОСОБА_8 у задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка зі сторони позивача ОСОБА_4 пояснив, що близько 15 років проживає по сусідству з позивачем. ОСОБА_8 є трудолюбивою людиною. Крім того, повідомив, що близько півтора року тому позивач проходив лікування в обласній лікарні. ОСОБА_8 переписав частину свого будинку на відповідача. Свідок зазначив, що близько півтора року відповідач не приходить до батька. Також, повідомив, що особисто не бачив, щоб позивач у справі займався вихованням сина та проводив з ним час. ОСОБА_8 допомагає своїй матері, яка постійно забирає у нього гроші. Свідок ОСОБА_7, яка була допитана в судовому засіданні зі сторони відповідача, пояснила, що працювала вчителем у школі та знає ОСОБА_8 з 1987 року. Крім того, пояснила, що в період з 1999 року по 2001 рік проживала з позивачем по сусідству. Коли народився ОСОБА_9, у подружжя були сварки через відсутність коштів. Позивач вів нормальний спосіб життя, але грошей на утримання сина його матері не надавав. Також, свідок повідомила, що в 2001 році мати відповідача пішла від ОСОБА_8 та після декретної відпустки утримувала родину самостійно. Вихованням дитини займалась повністю мати. Батько жодного разу не приходив до школи. Зазначила, що бачила нещодавно ОСОБА_8, який повідомив їй, що працює сторожем та отримує пенсію. Допитана у якості свідка зі сторони відповідача ОСОБА_6 пояснила, що є матір'ю відповідача у справі. Протягом тривалого часу перебувала з позивачем у цивільному шлюбі. За час спільного проживання ОСОБА_8 кошти на утриманні сім'ї не надавав, оскільки утримував свою матір. Вихованням, утриманням, навчанням та лікуванням ОСОБА_9 займалася вона. Також зазначила, що ОСОБА_9 періодично провідує батька. Після звільнення позивача з постійного місця роботи, останній перестав сплачувати аліменти на утримання спільного сина, будь-яких додаткових витрат на дитину не надавав, пояснюючи це тим, що проживає з молодою дружиною,утримує та оплачує її навчання. Крім того зазначила, що за час проживання в с. Балабино, протягом 1990 року по 2000 рік, її родина зі свідком ОСОБА_4 не спілкувалась. Свідок ОСОБА_11, яка допитана судовому засіданні зі сторони відповідача, повідомила суд, що є рідною сестрою ОСОБА_9 по матері. Крім того пояснила, що опікою, вихованням та утриманням відповідача у справі з дитинства займались мати, бабуся з дідусем зі сторони матері. ОСОБА_8, як батько, не приймав участі у вихованні ОСОБА_9 Позивач у справі, з його слів, ніколи не мав грошей, постійно був на заробітках. ОСОБА_8 ніколи не дарував сину подарунків та не здійснював будь-яких інших затрат. Коли відповідачу потрібні були кошти на навчання, ОСОБА_8 зазначив про наявність на його утриманні молодої дружити та необхідність витрачати кошти на навчання останньої. ОСОБА_9 на теперішній час проживає з бабусею та допомагає їй. Інколи відвідує батька, але двері до будинку найчастіше зачинені, на телефонні дзвінки позивач також не відповідає. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 202 СК України визначено, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.02.2018 року серії НОМЕР_2, актовий запис №29 (а.с. 9). Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.09.2017 року серії АВ № 0832335, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено ІІ групу інвалідності по загальному захворюванню строком до 01.10.2019 року (а.с. 6). Відповідно до пенсійного посвідченням від 04.10.2017 року № НОМЕР_3, строк дії якого закінчується 01.10.2019 року (а.с. 7), позивач у справі отримує пенсію по інвалідності, розмір якої у грудні 2017 року складав 1 610,14 грн., що підтверджується довідкою від 09.01.2018 року, виданою Запорізьким Приміським об'єднаним УПФУ в Запорізькій області (а.с. 11). Як вбачається з повідомлення від 15.02.2018 року № 274314, до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області виконавчі документи про стягнення аліментів на користь ОСОБА_8 на виконання не надходили та на виконанні не перебували (а.с. 23). Згідно з довідкою-характеристикою від 09.10.2018 року № 2542, підписаної селищним головою та архіваріусом Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області, за місцем проживання ОСОБА_8 скарг, заяв від мешканців селища на останнього до виконавчого комітету селищної ради не надходило (а.с. 85). Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача зазначила, що відповідач у справі є співвласником будинку, в якому проживає ОСОБА_8, однак будь-якої допомоги на утримання житлового приміщення та сплати комунальних послуг ОСОБА_9 батькові не надає. У зв'язку з чим, позивач, перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, змушений самостійно нести зазначені вище витрати. Як встановлено судом, ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 25.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1405, є власником 2/3 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Зазначена обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2018 року № 142211129 (а.с. 87-92) та листом приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу про надання інформації від 28.11.2016 року №485/01-16 (а.с. 10). Згідно з довідкою від 16.05.2017 року № 2014, підписаної секретарем та архіваріусом Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, але не проживає за даною адресою з 05.08.2008 року (а.с.12).

Статтею 89 ЦПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3).

Як доказ того, що позивач самостійно утримує будинок за адресою: АДРЕСА_2, здійснює його ремонт та сплачує комунальні послуги останнім до матеріалів справи долучено рахунки на сплату житлово-комунальних послуг (а.с. 14), видаткову накладну від 19.01.2018 року № 563 на суму 215,20 грн. (а.с. 17), видаткову накладну від 22.01.2018 року № 594 на суму 528,40 грн. (а.с. 18), товарний чек від 24.10.2016 року на суму 75,80 грн. (а.с. 19), замовлення покупця від 19.09.2016 року №10498 на суму 2 486,56 грн. та видаткову накладну від 21.10.2013 року №7490 на суму 858,41 грн. (а.с. 20).

Відповідно до повідомлення від 23.01.2018 року №2301, ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2, в період з грудня 2017 року по квітень 2018 року включно призначено житлову субсидію (а.с. 13).

При цьому, з матеріалів справи слідує, що оскільки за адресою: АДРЕСА_2, також зареєстрований ОСОБА_13, 1956 року, що підтверджується довідкою від 09.10.2018 року № 2543, підписаної селищним головою та архіваріусом Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області (а.с. 107), ОСОБА_8 на даний час не отримує житлову субсидію, що підтверджується листом УПСЗН Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 18.10.2018 року № 03-14/4019 (а.с. 108). Додана позивачем до матеріалів справи заява ОСОБА_10 від 09.10.2018 року (а.с. 86) судом не приймається до уваги оскільки, в судове засідання зазначена особа не з'явилась, присягу свідка не склала, не була попереджена судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань з непередбачених законом підстав та викладені у заяві обставини не підтвердила. В судовому засіданні представник відповідача в обґрунтування заперечень на позовну заяву ОСОБА_8 зазначила, що останній ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та матеріального забезпечення ОСОБА_9 Крім того, відповідач надає матеріальну допомогу матері та бабусі, які в дитинстві піклувались про ОСОБА_9

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК, не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Із змісту акту встановлення факту утримання родини від 05.09.2018 року, складеного членами комісії Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області вбачається, що зі слів опитаних сусідів по вулиці гр. ОСОБА_14 та ОСОБА_7, які проживають за адресою: АДРЕСА_3 (проживали в період з 1985 року по 2002 рік за адресою: АДРЕСА_4) представниками Балабинської селищної ради встановлено факт неналежного утримання родини гр. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Так, за змістом вказаного акту, громадянин ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період спільного проживання з 1990 по 2001 р.р. не надавав належної уваги та матеріальної підтримки своєму сину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та колишній дружині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, вів одноосібний спосіб життя, піклувався лише про свої потреби. В житті родини участі не приймав. Після розпаду сім'ї сином не цікавився, ні матеріально, ні духовно не допомагав, будь-яку матеріальну допомогу не надавав. Аліменти виплачувати відмовлявся. Виплата аліментів здійснювалась лише в судовому порядку (а.с. 61-63). Як встановлено в судовому засіданні, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в судовому порядку стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_9 Державним виконавцем 13.11.2001 року вих. №1232/1 за місцем роботи ОСОБА_8. направлено виконавчий лист №2-1811/2001 про стягнення аліментів та розпорядження (а.с. 66). З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_8 працював на посаді аеродромного робітника 4 роз. в КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя». За період з 01.12.2001 року по 04.11.2008 року позивач у справі отримав дохід у розмірі 57 178,20 грн., з яких утримана сума аліментів за вказаний період складає 13 305,82 грн. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про доходи від 11.09.2018 року № 069 (а.с. 65). Відповідно до повідомлення директора КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» від 11.09.2018 року №070, з грудня 2001 року по листопад 2008 року, згідно виконавчого листа №2-1811/2001, з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, утримувались аліменти на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 64). Вбачається, що у зв'язку із звільненням 04.11.2008 року ОСОБА_8 з посади аеродромного робітника КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» виконавчий лист повернуто до виконавчої служби Шевченківського району м. Запоріжжя, що підтверджується повідомлення директора КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» від 11.09.2018 року №070 (а.с. 64) та супровідним листом від 09.12.2008 року №1245 (а.с. 67). Дослідивши наведені вище докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та показання свідків, суд дійшов висновку, що позивач неналежно виконував свої батьківські обов'язки відносно утримання, виховання, лікування та навчання ОСОБА_9 Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з бабусею - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка є матір'ю ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5 (матір'ю відповідача), що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.04.1969 року серії НОМЕР_4, актовий запис про народження від 16.11.1960 року №476 та свідоцтвом про укладення шлюбу від 11.09.1982 року серії НОМЕР_5, актовий запис №57 (а.с. 79). ОСОБА_17 - чоловік ОСОБА_15, помер ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.10.2014 року серії НОМЕР_6, актовий запис №6345 (а.с. 82). Отже, ОСОБА_9, як єдиний внук, піклується про бабусю, оскільки, згідно з виписки з амбулаторної картки ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_7, останній 22.08.2018 року встановлено діагноз: «Дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст., прогресуюча теча, виражений вистібуло-атактичний синдром, помірне порушення когнітивних функцій. Церебральний атеросклероз». Хворій призначено амбулаторний курс лікування. За станом здоров'я та згідно встановлених діагнозів, хвора періодично має потребу в сторонній допомозі (а.с. 70). В 2017 році ОСОБА_15 перенесла операцію на обох очах, вартість ліків та товарів медичного призначення для яких склала 16 372,43 грн., що підтверджується рахунками- фактури від 08.11.2017 року №СФ-0078 на суму 10 500 грн., від 13.11.2017 року №СФ 0100 на суму 4 120 грн. (а.с. 71), товарними чеками від 08.11.2017 року №ZP-144200 на суму 1 058 грн.(а.с. 72), № ZP-144430 на суму 148,25 грн. (а.с. 73), від 13.11.2017 року №ZP-146300 на суму 545,78 грн. (а.с. 74) та договором добровільного медичного страхування від 08.11.2017 року серії 54-31-Т №02-220896 (а.с. 75). З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 (мати відповідача) перебуває на обліку в лікаря мамолога в КУ «ЗОК Онкодиспансер» ЗОР та потребує динамічного спостереження, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 25.09.2018 року (а.с. 83). Таким чином, матеріали справи свідчать, що відповідач у справі надає матеріальну допомогу бабусі - ОСОБА_15 та своїй матері - ОСОБА_6, які за станом здоров'я її потребують. При вирішенні спору у цій справі по суті судом прийнято до уваги, що позивачу встановлена інвалідність ІІ групи не безстроково, а строком до 01.10.2019 року. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у позивача інших доходів, окрім пенсії по інвалідності, позивачем до матеріалів справи не додано. В той же час, наявна в матеріалах справи довідка Запорізького Приміського об'єднання УПФУ в Запорізькій області від 09.01.2018 року підтверджує про нарахування пенсії позивачу по інвалідності лише за грудень 2017 р. З огляду на викладене, враховуючи, що дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено факт неналежного виконання ОСОБА_8 батьківських обов'язків відносно ОСОБА_9, а матеріалами справи не підтверджено, що позивач не може самостійно себе утримувати та потребує матеріальної допомоги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення аліментів на утриманням непрацездатного батька. Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 22.12.2018 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В. Круглікова