Справа № 185/800/18
Провадження № 2/185/1426/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 листопада 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представника адвоката ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Павлоградська міська рада Дніпропетровської області про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його розділ, визнання недійсним договору дарування та витребування майна

В С Т А Н О В И В

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, у подальшому уточнивши позовні вимоги, просив суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою в період з 01 січня 2012 року по 29 березня 2018 року, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0935 га (кадастровий номер :02:050:0153) надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) по вул. Луганській, 227 «А» м. Павлограда Дніпропетровської області та житловий будинок №227 «А» м. Павлограда Дніпропетровської області і поділити їх, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цього майна, визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку №227 «А» по вул. Луганський м. Павлограда Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 21 березня 2018 року і посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в частині дарування 1/2 частини житлового будинку №227 «А» по вул. Луганський м. Павлограда Дніпропетровської області, витребувати у ОСОБА_4 ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку №227 «А» по вул. Луганський м. Павлограда Дніпропетровської області.

Обгрунтовуючі позов посилається на те, що з відповідачем вони познайомилися у 2010 році, коли працювали в одній організації. З 2012 року стали мати близькі стосунки як чоловік та жінка, періодично зустрічалися та проводили разом багато часу, з того ж часу вони стали проживати сумісно у квартирі, яку винаймали та яка розташована на селищі ПШБ м. Павлограда Дніпропетровської області, з того часу вони стали однією сім`єю, постійно проживали разом, мали спільний бюджет, матеріально та морально підтримували один одного. У 2013 році вони переїхали на постійне проживання до батьків відповідача у с.Малолександрівка Павлоградського району, де мешкали у домоволодінні № 2 «А» по вул.Островського. У той час ОСОБА_3 була вагітна і вони очікували народження сумісної дитини. В цей час сторони стали підшукувати для себе власне житло та прийняли рішення побудувати приватний будинок. З цією метою вони знайшли у м.Павлограді за адресою: вул.Луганська, 227 «А» земельну ділянку із розташованим на ній фундаментом, у подальшому згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 травня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 0,0935 га (кадастровий номер :02:050:0153), надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) по вул.Луганській, 227 «А» м.Павлограда Дніпропетровської області за 46874 грн. 30 жовтня 2013 року у сторін народилася сумісна дитина донька ОСОБА_10, позивач був записаний батьком у її свідоцтві про народження. Після купівлі зазначеної земельної ділянки позивач почав будівництво на ній житлового будинку, вкладаючи у це кошти. У липні 2015 року, сторони із сумісною дитиною заселилися до спірного будинку. В 2017 році у сторін стали виникати різні конфлікти, 29 березня 2018 року відповідачі предявили позивачеві договір дарування домоволодіння на користь відповідачки ОСОБА_4 та вигнали його з будинку.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з письмовими поясненнями на позов, у яких просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 Обґрунтувала заперечення тим, що сторони дійсно мали близькі стосунки, проживали сумісно з 2012 року по 29 грудня 2017 року, мають спільну дитину. В період спільного проживання з позивачем ОСОБА_3 купила спірну земельну ділянку, будували на ній будинок, а 29 грудня 2017 року, у звязку із неправомірною поведінкою та конфліктом із застосуванням фізичного насильства, вона пішла від ОСОБА_1 На думку відповідача позов не підлягає задоволенню, оскільки права власності на спірне майно, згідно ст.331 ЦК України, було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 07 березня 2018 року, тобто вже після припинення спільного проживання, у звязку із чим дане майно належало тільки їй особисто.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.

Відповідачі та їх представник позов не визнали повністю.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що у березні 2018 року подарувала спірне домоволодіння своїй матері у звязку із тим, що вона не має коштів утримувати це майно. З моменту припинення проживання з позивачем 29 грудня 2017 року і до моменту здачі в експлуатацію будинку, реєстрації на нього права власності та дарування на користь ОСОБА_4, у ньому ніяких будівельних робіт не провадилося. Також вона вважає, що основні кошти на будівництво були надані нею та її батьками.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснила, що з 2012 року її донька ОСОБА_3 та позивач стали проживати сумісно, як чоловік та дружина, вони прийняли рішення будувати собі домоволодіння та вони всі разом це стали робити. У грудні 2017 року позивач побив її доньку та вони розійшлися. У березні 2018 року донька подарувала їй домоволодіння. Вона у спірному домоволодінні не живе, зареєстрована у іншому місці, де має своє постійне місце проживання. Навіщо донька подарувала їй спірне майно, вона не знає. На даний час у спірному будинку ніхто не проживає.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитаних по справі свідків, вивчивши всі письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, , та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Так, в судовому засіданні встановлено наступне. Згідно даних трудової книжки позивача він мав постійне місце роботи в період з 2012 по травень 2015 року (а.с.44-47).

Згідно копій податкових декларацій, повідомлення про припинення ФОП та трудової книжки відповідач ОСОБА_11 у спірні періоди часу мала доходи (а.с.89-95). Про факт сумісного проживання ОСОБА_1Є та ОСОБА_3 з липня 2015 року свідчить акт за місцем розташування спірного домоволодіння (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження сторони мають сумісну дитину доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно даних позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1Є про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, відповідач визнає, що вона з 30 жовтня 2012 року по 31 грудня 2017 року проживала у цивільному шлюбі з позивачем а.с.49).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 0,0935 га (кадастровий номер :02:050:0153), надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) по вул.Луганській, 227 «А» м.Павлограда Дніпропетровської області за 46874 грн.(а.с.33).

Згідно договору дарування житлового будинку №227 «А» по вул.Луганський м.Павлограда Дніпропетровської області, укладеного 21 березня 2018 року та посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок №227 «А» по вул. Луганський м.Павлограда Дніпропетровської області (а.с.51).

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_12 пояснив, що він був приватним підприємцем, займався будівельними роботами та будував спірний житловий будинок. За будівництво йому платив ОСОБА_1, договір на будівництво укладався із позивачем чи відповідачкою, він їх сприймав, як одну сім`ю. Гроші йому давав позивач, після виникнення з замовниками конфлікту він повернув частину грошей за будівництво позивачу, а потім їм обом з відповідачем.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він також приймав участь в будівництві, сторони жили в будинку. ОСОБА_1 працював спочатку водієм, потім механіком, потім торгував запчастинами.

Свідок ОСОБА_14Є пояснив, що позивач просив його допомогти будувати будинок, він возив з ОСОБА_1 пінобетон, шифер ті інші будматеріали. Позивач заправляв машину паливом, оплачував будматеріали. Це було три - чотири рази. Позивача та відповідача він сприймав як чоловіка та дружину, тому що вони поводилися як чоловік та дружина, не знав про те, що вони не знаходяться у офіційно зареєстрованому шлюбі.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що сторони поряд з її будинком побудували будинок. Позивач приймав участь у будівництві. Вона чула, що ОСОБА_1 продавав автомобіль та придбавав будматеріали. Сторони проживали однією сім`єю.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд, з огляду на вищевикладене, а також на те, що відповідачі ні у своїх письмових запереченнях, ні у поясненнях в судовому засіданні не заперечують обставин сумісного проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_3 з 2012 року по 29 грудня 2017 року, вважає цю обставину та відповідні їй позовні вимоги доведеними.

Доводи відповідачів в тій частині, що позов не підлягає задоволенню у звязку із тим, що спірний житловий будинок був зданий в експлуатацію та право власності на нього було зареєстровано вже після припинення сімейних стосунків спростовуються тим, що в даному випадку час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного в шлюбі. Обов'язковому встановленню та доказуванню в судовому засіданні підлягають факти придбання одним з подружжя під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя. Таким чином, суд прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка та домоволодіння №227 «А» по вул.Луганській м.Павлограда Дніпропетровської області є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_11, оскільки вона була придбана в період їх спільного проживання однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу за спільні кошти. Відповідно до норми ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка , які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст.74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними сталися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах , для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період , протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-37цс11 від 20 лютого 2012 року , яка згідно зі ст.360-7 є обовязковою для судів під час розгляду інших справ.

У відповідності до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка та домоволодіння були придбані ОСОБА_1 із ОСОБА_3 21 травня 2014 року та 07 березня 2018 року відповідно , під час проживання однією сім`єю, за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частину цього майна.

Під час знаходження справи в суді , 21 березня 2018 року ОСОБА_3 оформила договір дарування житлового будинку на користь відповідачки ОСОБА_4, якій було посвідчено приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

Враховуючи встановлені судом обставини, цей договір необхідно визнати частково недійсним, оскільки він порушує право власності позивача на спірне майно, укладений всупереч вимогам, встановленим ст.ст.203 ЦК України в тій частині, що за умови наявності права власності позивача на спірне майно, ОСОБА_3 не могла розпорядитись ним без згоди іншого співвласника.

Судом встановлено, що дарувальник та обдарована приходяться донькою та матірю відповідно одна одній, обдарована не стала проживати у будинку, не зареєструвалася у ньому. Технічний стан предмету договору станом на 29 грудня 2017 року, 07 березня 2018 року та 21 березня 2018 року жодним чином не змінився, тобто станом на момент, коли ОСОБА_3 визнає припинення проживання з позивачем, домоволодіння було повністю побудоване.

Згідно до ст.388 ЦК України суд витребує спірне майно у відповідачки ОСОБА_4, на користь позивач, оскільки дане майно вибуло з володіння позивача поза його волею за безвідплатним договором. В цьому разі важливим є і та обставина, що оспорюваний договір дарування між відповідачами є безвідплатним , у звязку із чим згідно положень ч.3 ст.388 ЦК України позивач має право витребувати своє майно у набувача у всіх випадках.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено 3300.80 грн. судового збору, тому слід стягнути з відповідачів, кожного окремо, на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в сумі 1650.40 гривень.

Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_3 (РНОКПП 323501103, ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_4), третя особа Павлоградська міська рада Дніпропетровської області про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його розділ, визнання недійсним договору дарування та витребування майна - задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою в період з 01 січня 2012 року по 29 березня 2018 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0935 га (кадастровий номер :02:050:0153) , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) по вул. Луганській, 227 «А» м. Павлограда Дніпропетровської області та житловий будинок №227 «А» м. Павлограда Дніпропетровської області і поділити їх, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цього майна.

Визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку №227 «А» по вул. Луганський м. Павлограда Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 21 березня 2018 року і посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в частині дарування 1/2 частини житлового будинку №227 «А» по вул. Луганський м. Павлограда Дніпропетровської області.

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку №227 «А» по вул. Луганський м. Павлограда Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в сумі 1650.40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в сумі 1650.40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Повний текст рішення суду складено 20 листопада 2018 року.

Суддя: ОСОБА_16