Номер провадження 2/754/137/18
15 травня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Журавської О.В.
за участю секретаря Касян А.Р.
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.
В своїй заяві відповідачі зазначили наступне:
1.«ПД «Пам'ять» під час здійснення дій щодо транспортування та зберігання тіл померлих безпосередньо з місця смерті до власного приватного моргу без оформленого лікарського свідоцтва про смерть здійснюються протиправні та незаконні дії, які порушують не тільки вимоги законодавства, яке регулює таку діяльність, а й мають ознаки кримінального злочину, передбаченого ст. 297 КК України «Наруга над могилою, іншим місцем поховання або над тілом померлого»;
2.« в діях посадових осіб ТОВ «ПД «Пам'ять» маються ознаки кримінального злочину, передбаченого ст. 325 КК України «Порушення санітарних правил і норм щодо запобігання інфекційним захворюванням та масовим отруєнням» ;
3.незаконна діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, який здійснює діяльність з надання послуг, які можуть надаватись лише спеціалізованими медичними закладами та установами;
4.«Асоціації патологів України» вже не перший рік фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 організовано протиправну та незаконну діяльність Похоронного дому «Пам'ять» (місце розташування: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 26) що наносить збитків державі і що саме небезпечне, створює загрозу життю та здоров'ю населенню;
5.ТОВ ПД «Пам'ять» не є юридичною особою та не має відповідного статуту з визначеним обсягом прав, оскільки створений не як лікувально-профілактичний заклад або патологоанатомічне відділення (бюро), а тому його діяльність здійснюється з недопустимим і грубим порушенням вимог чинного законодавства»;
6.«порушуються вимоги щодо зберігання тіл померлих та їх підготовки до поховання….»;
7.«ОСОБА_1 діяльності ТОВ ПД «Пам'ять» з грубим порушенням вимог епідеміологічної безпеки населення може призвести до негативних епідеміологічних наслідків, в тому числі і в загрозливих для безпеки населення масштабах, враховуючи відсутність встановленого належного порядку утилізації та обліку біологічних відходів від таких процедур, як дезінфекційна обробка померлого, поверхнева та глибока обробка померлого, інкубація зовнішніх отворів померлого, усунення дрібних та великих дефектів на тілі, бальзамація тіла померлого».
Із змісту заяви вбачається, що відповідачі адресували звернення також до інших державних органів, а саме : Секретаріату Президента України; Генеральної прокуратури України; Міністерства охорони здоров'я України; Національної поліції України; Антимонопольного комітету України; Київської місцевої прокуратури № 5; Головного управління Національної поліції України у м. Києві, у яких відповідачі розповсюдили неправдиву інформацію, а саме, що я, як власник похоронного дому «Пам'ять» здійснюючи свою підприємницьку діяльність по вул. Петра Запорожця, 26, що в м. Києві, веду її незаконно у сфері наданні похоронних послуг. На їх твердження, така сфера послуг може надаватись лише спеціалізованими медичними закладами та установами у яких вони працюють. Відповідачі в своєму зверненні також зазначають, що я, як керівник ТОВ «ПОХОРОННИЙ ДІМ «ПАМ'ЯТЬ», здійснюю діяльність, яка полягає в утриманні (зберіганні) трупів померлих осіб, а також з надання послуг, які мають виконуватись виключно особами, які мають відповідний обсяг медичних знань та медичної практики.
Поширена у такий спосіб відповідачами інформація не відповідає дійсності, порушує його особисті немайнові права, оскільки створює враження його причетності до протиправної діяльності, створює уявлення про нього, як злочинця, а також порушує принцип презумпції невинуватості.
Також в позовній заяві позивач зазначає, що дії відповідачів завдали йому моральних страждань, які негативно впливали на його психічне та фізичне самопочуття.
Внаслідок вчинення відповідачами відносно нього умисного поширення недостовірної інформації, перебіг подій у його житті набув стресового характеру. Це виражається в раптовому порушенні стану здоров'я із тривалими в подальшому хворобливими проявами, поєднаними больовими відчуттями, які призвели до вимушених обмежень життєвої активності, що негативно впливає до теперішнього часу на продуктивність життєвого часу, на прояви наявних та потенційних можливостей, від чого він втратив душевний спокій, багато часу втрачав та витрачає на оформлення відповідних документів. У зв'язку із поширення не достовірної інформації відносно його підприємницької діяльності, у нього погіршились стосунки з рідними, друзями та оточуючими людьми. Протиправні дії відповідачів заподіяли тяжкі зміни в його життєвих, виробничих стосунках, знизили його престиж та ділові якості.Він став дратівливим, погано спить, втратив апетит. Відповідачі у добровільному порядку відшкодувати завдану йому моральну шкоду не бажають.
На підставі вищенаведеного позивач просить:
1) Визнати недостовірною, такою, що порушує честь, гідність та ділову репутація ОСОБА_3 інформацію, викладену відповідачами у листах (зверненні) від 04.08.2016 року до Секретаріату Президента України; Генеральної прокуратури України; Міністерства охорони здоров'я України; Національної поліції України; Антимонопольного комітету України; Київської місцевої прокуратури № 5; Головного управління Національної поліції України у м. Києві, наступного змісту:
- «ПД «Пам'ять» під час здійснення дій щодо транспортування та зберігання тіл померлих безпосередньо з місця смерті до власного приватного моргу без оформленого лікарського свідоцтва про смерть здійснюються протиправні та незаконні дії, які порушують не тільки вимоги законодавства, яке регулює таку діяльність, а й мають ознаки кримінального злочину, передбаченого ст. 297 КК України «Наруга над могилою, іншим місцем поховання або над тілом померлого»;
- «в діях ПД «Пам'ять» маються ознаки кримінального злочину, передбаченого ст. 325 КК України «Порушення санітарних правил і норм щодо запобігання інфекційним захворюванням та масовим отруєнням»;
- «незаконна діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, який здійснює діяльність з надання послуг, які можуть надаватись лише спеціалізованими медичними закладами та установами;
- «Асоціації патологів України вже не перший рік відомо, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 організовано протиправну та незаконну діяльність Похоронного дому «Пам'ять» (місце розташування: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 26) що наносить збитків державі і що саме небезпечне, створює загрозу життю та здоров'ю населенню; «ПД «Пам'ять» не є юридичною особою та не має відповідного статуту з визначеним обсягом прав, оскільки створений не як лікувально-профілактичний заклад або патологоанатомічне відділення (бюро), а тому його діяльність здійснюється з недопустимим і грубим порушенням вимог чинного законодавства»;
- «порушуються вимоги щодо зберігання тіл померлих та їх підготовки до поховання….»;
- «ОСОБА_1 діяльності ПД «Пам'ять» з грубим порушенням вимог епідеміологічної безпеки населення може призвести до негативних епідеміологічних наслідків, в тому числі і в загрозливих для безпеки населення масштабах, враховуючи відсутність встановленого належного порядку та обліку біологічних відходів від таких процедур, як дезінфекційна обробка померлого, поверхнева та глибока обробка померлого, інкубація зовнішніх отворів померлого, усунення дрібних та великих дефектів на тілі, бальзамація померлого».
2) З метою спростування недостовірної інформації, зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11 повідомити Секретаріат Президента України; Генеральну прокуратуру України; Міністерство охорони здоров'я України; Національну поліцію України; Антимонопольний комітет України; Київську місцеву прокуратуру № 5; Головне управління Національної поліції України у м. Києві про ухвалене рішення, щодо захисту честі, гідності та ділової репутації позивача, протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.
4) Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11 на користь позивача ОСОБА_3 всі судові витрати.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Петріщевої І.В. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.
Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду Зубець Л. В., в зв'язку із закінченням 12.03.2017 р. п'ятирічного строку призначення судді Петріщевої І. В. було призначено повторний автоматизований розподіл по справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю Деснянського районного суду м. Києва Журавську О.В.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Журавської О. В. від 17.03.2017 р. справу прийнято до провадження судді Журавської О. В. та призначено до розгляду.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з обставин, викладених у позовній заяві просили позов задовольнити.
В судові засідання відповідачі не з'являлись, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресами реєстрації, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва. Жодних клопотань та заяв та відзивів на позовну заяву до суду не подавали.
Враховуючи, тривалий час розгляду справи, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідачів відповідно до ст. 280 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В судовому засіданні встановлено, що у липні 2016 року зав. патологоанатомічного відділення КМКЛ № 18 ОСОБА_11; зав. патологоанатомічного відділення КМКЛ № 3 ОСОБА_5;зав. патологоанатомічного відділення КМКЛ № 8 ОСОБА_6; зав. патологоанатомічного відділення КМКЛ № 6 ОСОБА_7; зав. патологоанатомічного відділення ОСОБА_8; зав. патологоанатомічного відділення КМКЛ № 4 ОСОБА_9; зав. патологоанатомічного відділення КМКЛ № 1 ОСОБА_10 звернулись до Секретаріату Президента України, Генеральної прокуратури України, Міністерства охорони здоров`я України, Національної поліції України, Антимонопольного комітету України, Київської місцевої прокуратури №5, Головного управління Національної поліції України в м. Києві із зверненням, в якому просили перевірити наступні факти:
-Законності здійснення в межах діяльності Похоронного дому «Пам'ять» медичної практики та дати правову оцінку такій діяльності;
-Провести перевірку належності матеріально-технічної бази в Похоронному дому «Пам'ять» та законності її використання, необхідної для надання тих послуг, що здійснюються її організаторами;
-Провести в межах повноважень перевірку на предмет наявності відповідної ліцензії та, відповідно, виконання встановлених ліцензійних умов щодо законності здійснення відповідної господарської діяльності (зайняття медичною практикою);
-Встановити факт наявності чи відсутності державної акредитації Похоронного дому «Пам'ять», з підстав надання ним послуг, надання яких, покладено на заклади охорони здоров`я;
-Провести перевірку наявного трудового штату на предмет його відповідності встановленим кваліфікаційним вимогам щодо надання послуг, що пропонується Похоронним домом «Пам'ять» населенню;
-Провести перевірку законності видачі відповідного дозволу органами санітарно-епідеміологічної служби про відповідність влаштованого Похоронного дому «Пам'ять» чинним нормам санітарно-епідеміологічної безпеки населення та відповідності його господарської діяльності;
-Провести перевірку Похоронного дому «Пам'ять» на предмет вимог законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі законодавства про захист від недобросовісної конкуренції;
-За результатами проведеної перевірки просимо повідомити про її результати та у разі виявлення порушень в діяльності організаторів роботи Похоронного дому «Пам'ять» притягнути винних до відповідальності.
Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.
Саме на поширення відповідачем завідомо неправдивої інформації, сутність поняття якої в загальному розумінні охвачує і поняття «наклеп», посилається позивач у своїй заяві в обстоювання доводів щодо приниження діями відповідача її честі та гідності.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованою Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27 лютого 2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
У відповідності до п.15 ППВСУ № 1 від 27.02.2009 року визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року передбачає, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені).
Відповідно до п. 19 вищезазначеної Постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження субєктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, урішенні Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі "Лінгенс проти Австрії" вказано на те, що необхідно проводити різницю між фактами та оціночними судженнями. Існування фактів може бути доведено в той час, як істинність оціночних суджень не завжди підлягає доказуванню).
У рішенні від 07.12.1976 року у справі Хендісайд проти Сполученого Королівства Європейський Суд з прав людини зазначив і знову нагадав у п.41 свого рішення від 08.07.1986 року у справі Лінгенса (Lingens case, 12/1984/84/131), що свобода вираження поглядів, гарантована ст.10 ч.1 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства, й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання ст.10 ч.2 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Європейський Суд звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив суд у рішенні від 18.07.1986 року (справа Лінгенса, п. 46) та у продовження цієї думки у п. 41 рішення від 29.03.2005 року у справі «Українська Пресс-Група» проти України підкреслив, що у своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється ст.10 Конвенції.
Імплементуючи зазначене у національному законодавстві, зокрема, у ст.47-1 Закону України «Про інформацію», законодавець вказав, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
У справі Lindon, Otcharotry Lanrens and Iuly v. France (рішення від 22.10.2007 pоку) Європейський Суд з прав людини знову нагадав, що для того, щоб оцінити виправданість оспорюваного висловлювання, необхідно провести відмінність між ствердженнями про факти і оціночними судженнями. У той час як реальність фактів може бути продемонстрована, істинність оціночних суджень не може бути предметом доказування. Вимога довести істинність оціночного судження не може бути виконана і порушує саме право на вільне вираження поглядів, яке є важливим елементом права, гарантованого ст.10 Конвенції. Класифікація висловлювання як ствердження про факт чи оціночне судження представляє собою питання, яке перш за все знаходиться у рамках свободи розсуду національної влади, зокрема національних судів. Проте навіть якщо висловлювання представляло собою оціночне судження, воно повинно бути підтверджено достатньою фактичною підставою, за відсутності якого буде визнано таким, що виходить за належні рамки.
Згідно ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином чи у такій спосіб висловила думку або оцінку може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.
Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).
Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Представниками позивача не надані докази завдання шкоди честі, гідності, ділової репутації ТОВ «ПД «Пам'ять» у листі від 04.08.2016 р., який був направлений відповідачами до Секретаріату Президента України; Генеральної прокуратури України; Міністерства охорони здоров'я України; Національної поліції України; Антимонопольного комітету України; Київської місцевої прокуратури № 5; Головного управління Національної поліції України у м. Києві, а тому суд дійшов до висновку про недоведеність в цій частині заявлених вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, то в цій частині позову також слід відмовити, оскільки ця вимога є похідною від основних вимог позову.
Оскільки суд відмовляє позивачам у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати не підлягають стягненню з відповідачів.
Керуючись ст. ст. 12, 19, 48, 81, 89, 141, 258-259, 263-265-, 268, 280 ЦПК України, ст. 94, 277, 297-299 ЦК України, ст. 34 Конституції України, Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 21.05.2018 року.
Суддя