АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

іменем України

22 травня 2018 року

м. Харків

справа № 640/15076/13-ц

провадження № 22-ц-/790/478/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 26 червня 2015 року (суддя Пашнєв В.Г.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та поділ майна подружжя,-

встановив:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1про визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, щоз відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу ними придбано автомобілі MAZDA 6, державний номерний знак НОМЕР_1, колір сірий № дв. НОМЕР_4, № куз. НОМЕР_5 та автомобіль CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_3, колір чорний, № дв. НОМЕР_6, № куз. НОМЕР_7. Шлюб було розірвано рішенням Ленінського районного судум. Харкова від 06.05.2014 року.

Просила провести поділ майна, визнати за нею право власності на автомобіль CHEVROLET LACETTI, у власності ОСОБА_1 залишити автомобіль MAZDA 6, визнавши при цьому недійсними договори про купівлю-продаж вказаних автомобілів та свідоцтва про їх реєстрацію.

Позивач та відповідачі в судове засідання не з'явилися.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26.06.2015 року вирішено визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_3, колір чорний, № дв. НОМЕР_6, № куз. НОМЕР_7, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (довідка -рахунок № ВІА620347) від 05.06.2014 року. Визнати недійсним свідоцтво НОМЕР_8 від 05.06.2014 року на ім'я ОСОБА_3 на автомобіль CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_3;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля MAZDA 6, державний номерний знак НОМЕР_1, колір сірий № дв. НОМЕР_4, № куз. НОМЕР_5, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (довідка-рахунок ДПІ 025552) від 28.10.2011 року;

-визнати недійсним свідоцтво НОМЕР_9 від 01.02.2012 року на ім'я ОСОБА_4 на автомобіль MAZDA 6, державний номерний знак НОМЕР_1;

-провести поділ майна, що є сумісною власністю подружжя автомобіля CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіля MAZDA 6, державний номер НОМЕР_1;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль CHEVROLET LACETTI державний номерний знак НОМЕР_3, колір чорний, № дв. НОМЕР_6, № куз. НОМЕР_7;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль MAZDA 6, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.03.2016 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26.06.2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06.09.2017 року скасовано рішення апеляційного суду Харківської області від 28.03.2017 року. Справу передано на новий розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що автомобіль MAZDA 6 був придбаний за кошти, виручені від продажу належного йому особисто автомобіля ВАЗ-21015, автомобіль CHEVROLET LACETTI - після продажу автомобіля MAZDA 6.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2007 року по 06.05.2014 року. За період шлюбу ними було придбано автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 та автомобіль MAZDA 6, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3.

05.06.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого за ОСОБА_3 було зареєстровано автомобіль CHEVROLET

LACETTI, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, колір чорний, № дв. НОМЕР_10, № куз.НОМЕР_7, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_8 від 05.06.2014 року про реєстрацію цього автомобіля за ОСОБА_3 та довідкою-рахунком № ВІА620347.

Встановлено, що автомобіль MAZDA 6, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, колір сірий, № дв. НОМЕР_4, № куз. НОМЕР_5 був зареєстрований за ОСОБА_1 згідно свідоцтва НОМЕР_11 від 23.09.2010 року та знятий з обліку для реєстрації 17.08.2011 року.

29.10.2011 року видано тимчасовий талон при уточненні реєстраційних даних (довідка-рахунок ДПІ 025552 від 28.10.2011 року), 01.02.2012 року автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_4

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

У відповідності до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 СК України).

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Вказане є правовою позицією Верховного Суду України висловленою у ряді постанов, що винесені по справах зі схожими правовідносинами, зокрема, у справах: №6-1743цс16 від 5 липня 2017 року, № 6-1912цс15 від 27 січня 2016 року; № 6-54цс17 від 16 серпня 2017 року та ряді інших.

Зважаючи на вказане, для задоволення заявлених позовних вимог необхідно встановити, що при укладенні договорів купівлі продажу автомобілів між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Однак жодних доказів цього позивачем не надано, про такі докази не зазначено та клопотань про витребування таких не заявлено.

Навіть сама по собі можливість бути поінформованими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі на час придбання автомобілів, жодним чином не свідчить про доведення недобросовісності їх дій.

Тому у суду першої інстанції підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних автомобілів, укладених між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - не було.

Зважаючи на це у суду не було підстав і для задоволення решти похідних позовних вимог.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та задовольнити, скасувавши рішення та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання щодо судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 26 червня 2015 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та поділ майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 456,75 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2018 року.

Головуючий суддя Сащенко І.С.

Судді

Коваленко І.П.

Овсяннікова А.І.