Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2018 Справа №607/6392/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Снович» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 товариство з обмеженою відповідальністю «Снович» (надалі СТОВ «Снович») звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі наказу №3-К/5 від 31 січня 2017 року, згідно поданої ОСОБА_3 заяви від 31 січня 2015 року, позивач був прийнятий на роботу на посаду завідувача складом ПММ СТОВ «Снович». 01 лютого 2017 року між Тернопільським відділенням СТОВ «Снович» та ОСОБА_3 укладено договір №35/5 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до наказу №14/03 від 21 березня 2017 року, 24 березня 2017 року проведено інвентаризацію на складі ПММ у с.Забойки СТОВ «Снович» про результати якої складено акт інвентаризації, яким зафіксовано факт нанесення шкоди ОСОБА_3 Членами інвентаризаційної комісії під час проведення інвентаризації встановлено нестачу дизельного пального в кількості 6044 літри. Даний акт підписаний усіма учасниками інвентаризації, відповідач не мав претензій до інвентаризаційної комісії.

Вказані вище обставини стали підставою звернення СТОВ «Снович» до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення з ОСОБА_3 в користь позивача 144 995,56 грн. заподіяної матеріальної шкоди та понесених судових витрат.

29 червня 2017 року ОСОБА_3 подав заперечення проти позову в яких зазначив про те, що абз.1 ст.130 КЗпП України передбачено матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Зі змісту позовної заяви неможливо встановити порушення яких саме трудових обовязків допущено ОСОБА_3, в чому саме полягала вчинена ним протиправна поведінка, в яких саме діях чи бездіяльності вона проявилась. Працівник бере на себе відповідальність виключно за активи передані йому на зберігання, однак позивач не надає доказів, які вказують на обсяг активів (майна та інших цінностей), які були передані відповідачу на зберігання, в тому числі для виконання посадових обовязків. Також ОСОБА_3 зазначає, що СТОВ «Снович» допущено помилку в розрахунку розміру завданої шкоди, яка проведена на підставі довідки товариства-позивача №16 від 31 березня 2017 року. Вартість палива в наведеній довідці встановлена згідно рішення генерального директора Укрлендфарминг ОСОБА_5 №26 від 03 березня 2017 року «Про встановлення цін для підприємств Агропроекту з 01 лютого 2017 року», однак СТОВ «Снович» не обгрунтовує та не підтверджує своєї приналежності до Агропроекту, що ставить під сумнів, чи поширюється це рішення на нього. Крім того, рішення, на яке посилається позивач у довідці датується 03 березня 2017 року, а ціни ним встановлені з 01 лютго 2017 року, тобто заднім числом. Такий розрахунок відповідач вважає необгрунтованим через те, що довідка про встановлення цін не відображає реальної вартості майна чи хоча б її балансової вартості, а фіксує стан цін для конкретних господарюючих субєктів.

СТОВ «Снович» не доводить належнми та допустимими доказами те, що завдана матеральна шкода є обєктивним наслідком протиправної поведінки ОСОБА_3, що, в свою чергу вказує, на відсутність складу цивільного правопорушення. Відповідач стверджує, що з моменту прийняття його на роботу він бережливо ставився до переданого йому майна, вживав усіх доступних заходів для забезпечення його цілісності, недопущення його пошкодження, знищення. Відтак, ОСОБА_3 важає, що в матеріалах справи недостатньо доказів на підтвердження здійснення ним винного, протиправного вчинку (бездіяльності), який би спричинив матеріальну шкоду для позивача.

В додаткових заперечених проти позову, поданих 05 вересня 2017 року представником відповідача ОСОБА_2, зазначено про те, що нестача, виявлена проведеною інвентаризацією на складі, яка вкотре (тобто не вперше) була зафіксована в акті інвентаризації від 24 березня 2017 року виникла в січні 2017 року, а саме 04 січня 2017 року, тобто до прийняття відповідача на роботу в СТОВ «Снович». Станом на 01 січня 2017 року ОСОБА_3 працював на посаді завідуючого складом ПММ (с.Забойки) ТОВ «Украгро-Інвестсервіс». 04 січня 2017 року працівник ТОВ «Украгро-Інвестсервіс», а згодом і СТОВ «Снович», повідомив відповідача про те, що з нижньої цистерни витікає дизельне паливо, про що вже був повідомлений начальник механізованого загону ОСОБА_6 По прибуттю на склад ПММ ОСОБА_3 разом із охоронцем ОСОБА_2яш В.Й. та працівниками товариства виявили значний витік дизельного пального із цистерни, а також механічне пошкодження крану (бала зірвана різьба та відірване кріплення крана). Вказані пошкодження не могли виникнути внаслідок недбалості чи необережності його використання, а є наслідком злочинних (протиправних) дій третіх осіб. 17 січня 2017 року на склад ПММ прибули ревізор Данилюк та інспектор служби безпеки ОСОБА_7 за участі яких було проведено заміри та встановлено недостачу дизельного палива в кількості 6081,085 літра, про що складено акт інвентаризації. Згодом керівництво товариства звернулося до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що було внесено інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань, однак рзслідування злочину не принесло жодних результатів.

У звязку з набуттям складу ПММ у с.Забойки товариством «Снович», ОСОБА_3 31 січня 2017 року був звільнений з ТОВ «Украгро-Інвестсервіс» та 01 лютого 2017 року прийнятий на роботу до СТОВ «Снович» на посаду завідуючого складом ПММ. Жодних претензій чи зауважень щодо обсягу матеріальних цінностей на складі ПММ чи якості виконання трудових обовязків керівництвом зазначених товариств не заявлялось. Разом з тим, після набуття складу СТОВ «Снович» працівниками внутрішнього КРУ проводилась повторна інвентаризація товарно-матеріальних цінностей в результаті якої було встановлено таку ж кількість недостачі, як і в попередньому акті.

Виходячи з вищенаведеного відповідач стверджує, що нестача виникла у ТОВ «Украгро-Інвестсервіс», а не в СТОВ «Снович». ОСОБА_3 вважає, що цивільні права та інтереси позивача не були порушеними, а відтак позов є безпідставним. Відповідач був відповідальним працівником виключно у стосунку майна належного Тернопільському відділенню СТОВ «Снович» та несе повну матеріальну відповідальність виключно за завдану йому шкоду. Проте станом на день подання додаткових заперечень у Єдиному державному реєстрі відсутні відомості про державну реєстрацію та правомірність діяльності Тернопільського відділення СТОВ «Снович» (як відокремленого підрозділу). Отже, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність - №35/5 від 01 лютого 2017 року є недійсним, оскільки укладений особою, а саме керівником відділення ОСОБА_8, без належної дієздатності.

На доповнення до помилковості проведеного розрахунку ОСОБА_3 зазначає, що розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки, відповідно до національних стандартів оцінки. Відтак, належним доказом, що підтверджує правильність заявленої суми позову у такій справі може бути виключно висновок про проведення оцінки.

На підставі вищевказаного, враховуючи доводи, викладені у попередніх запереченнях, відповідач просить суд відмовити СТОВ «Снович» у задоволенні позову.

Представник позивача СТОВ «Снович» - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову СТОВ «Снович» з підстав, наведених у запереченнях проти позову та у додаткових запереченнях проти позову. Також, подав заяву про винесення судом окремої ухвали для проведення перевірки Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області щодо дотримання трудового законодавства ОСОБА_4 підприємством з обмеженою відповідальністю «Снович» при видачі наказу про прийняття на роботу відповідача ОСОБА_3 № 3-К/5 від 31 січня 2017 року та Договору №35/5 про повну матеріальну відповідальність від 01 лютого 2017 року , які посвідчені неуповноваженою особою відповідача ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердив факт ремонту ним поршкодженого крана витіку дизпалива на заправці у с. Забойки Тернопільського району Тернопільської області в січні 2017 року.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ОСОБА_10 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_4 товариство з обмеженою відповідальністю «Снович» зареєстровано 01 березня 2000 року, дата запису 07 травня 2007 року, номер запису 1 000951 (державна реєстрація юридичної особи була проведена до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи у ОСОБА_10 відсутні, однак згідно довіреності вих. №9 від 01 лютого 2017 року, СТОВ «Снович» в особі директора ОСОБА_10 (Довіритель) уповноважує ОСОБА_8 (Повірений) представляти інтереси Довірителя в усіх державних, громадських організаціях та установах, в тому числі і перед фізичними особами. Для виконання представницьких функцій Повіреному надаються визначені цією довіреністю права, зокрема: право підписувати від імені товариства листи, заяви, запити, скарги, клопотання, звернення, претензії, та інші документи, які виходять від довірителя; право укладати від імені та в інтересах товариства всі види господарських та цивільно-правових правочинів (зокрема, але не виключно: договори, угоди, односторонні правочини), на забезпечення статутної діяльності Довірителя, з урахуванням обмежень, встановлених цією довіреністю.

Згідно наказу СТОВ «Снович» №3-К/5 від 31 січня 2017 року, ОСОБА_3 з 01 лютого 2017 року прийнятий на роботу завідувача складу ПММ с.Забойки по переведенню з «Украгро-інвестсервіс».

01 лютого 2017 року між Тернопільським відділенням СТОВ «Снович» (Роботодавець) та ОСОБА_3 (Працівник) укладено договір №35/5 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

За умовами цього Договору, працівник, що займає посаду завскладом ПММ та виконує роботу, безпосередньо повязану із зберіганням, перевезенням та застосуванням переданих йому цінностей, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та на підставі п.1 ст.134 КЗпП України, бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому Роботодавцем, а також отриманих Працівником в процесі здійснення ним обовязків, передбаченим трудовим договором, товарно-матеріальних цінностей, грошей, обладнання, інструментів, матеріалів, які передаються працівнику за ОСОБА_6 прийому-передачі матеріальних цінностей, накладними чи іншими документами, що можуть також бути отриманими від третіх осіб на імя Роботодавця, і у звязку з викладеним зобовязується: дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей товариства і вживати заходів для відвернення шкоди; своєчасно повідомляти про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-матеріальні цінності та грошові кошти та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей; брати участь у інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей (п.1 Договору). Працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини (п.7 Договору).

24 березня 2017 року проведено інвентаризацію на складі ПММ у с.Забойки Тернопільського відділення СТОВ «Снович» про результати якої складено акт інвентаризації від 24 березня 2017 року б/н. Комісія у складі: голова комісії начальник мехзагону ОСОБА_6, члени комісії бухгалтер ОСОБА_11, обліковець ОСОБА_12, в присутності завскладом ОСОБА_3 під час проведення інвентаризації встановила нестачу 6044 літри дизельного пального.

Довідка вих. №16 від 31 березня 2017 року, видана керуючим Тернопільським відділенням СТОВ «Снович», містить інформацію про те, що вартість дизельного палива станом на 24 березня 2017 року становить 19,99 грн. без ПДВ і 23,99 грн. з ПДВ, згідно рішення генерального директора Укрлендфармінг ОСОБА_5 №26 від 03 березня 2017 року про встановлення цін для підприємств Агропроекту з 01 лютого 2017 року.

Повторна довідка вих. №57 від 17 жовтня 2017 року, видана керуючим Тернопільським відділенням СТОВ «Снович», містить інформацію, що вартість дизельного палива станом на 24 березня 2017 року становить 19,99 грн. без ПДВ і 23,99 грн. з ПДВ.

Виходячи з розміру встановленої нестачі (6044 літри дизельного пального) та вартості дизельного палива, станом на 24 березня 2017 року, позивачем зроблено розрахунок вартості завданої матеріальної шкоди на суму 144 995,56 грн., яку СТОВ «Снович» просить стягнути з ОСОБА_3

З огляду на зміст виниклих між сторонами правовідносин суд робить висновок про те, що підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст.130 КЗпП України).

Згідно з вимогами ч.2 ст.130 КЗпП України, умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі чи організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності працівника, встановлені ст.134 КЗпП України. Зокрема, пунктами 1, 2, 6 ч.1 ст.134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року, справи про повну матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей, суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо за чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва (Додаток №1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14 вересня 1981 року №259/16-59), роботи з приймання на зберігання, обробки, зберігання, відпуску матеріальних цінностей на складах, базах (нафтобазах), автозаправних станціях включено до цього переліку, що є підставою для укладення з працівником, який їх виконує, письмового договору про повну матеріальну відповідальність.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працював завідувачем складу ПММ СТОВ «Снович» та виконував роботу повязану зі зберіганням переданих йому цінностей, а саме паливно-мастильних матеріалів. Таким чином, відповідач відноситься до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 КЗпП України, може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Такий договір між позивачем та відповідачем укладено, підстав його недійсності, на що посилається представник позивача, суд не вбачає, оскільки керуючий Тернопільським відділенням СТОВ «Снович» ОСОБА_8, згідно довіреності вих. №9 від 01 лютого 2017 року, наданої йому СТОВ «Снович», мав право укладати з ОСОБА_3 договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №35/5 від 01 лютого 2017 року.

Разом з тим, сам по собі факт укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП).

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати. До категорії прямої дійсної шкоди належать і недостача матеріальних цінностей, виявлена у матеріально відповідальної особи або в іншої особи, якій матеріальні цінності передані у звязку з виконанням нею трудових обовязків. Протиправна поведінка це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Також, обовязковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності. Причинний звязок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім), тобто виливати з його дій чи бездіяльності. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обовязку відшкодувати заподіяну шкоду.

Судом встановлено та не заперечується сторонами факт нестачі 6044 літер дизельного пального на складі ПММ у с.Забойки Тернопільського відділення СТОВ «Снович». Однак належних та допустимих доказів про кількість матеріальних цінностей, переданих на зберігання ОСОБА_3 позивач не надав, які і не довів, що вказана недостача - наслідок протиправної поведінки відповідача, який не виконував чи неналежним чином виконував покладені на нього трудові обов'язки. Будь-яких даних про те, що виявлена нестача пального спричинена умисними чи необережними діями ОСОБА_3 в ході розгляду справи не здобуто, як і не встановленого прямого причинного звязку між винними діями та майновою шкодою, а саме, що виявлена нестача дизельного пального відбулись за умисного та свідомого бажання ОСОБА_3

Пояснення уповноваженому органу від від ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_9, які містяться в матеріалах справи, суд відхиляє, оскільки вони оформлені всупереч вимогам ст.ст.90-94 ЦПК України, а тому є неналежними та недопустимими доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, їх наявність або відсутність.

Твердження представника відповідача про те, що виявлена нестача дизельного пального виникла в січні 2017 року, а саме 04 січня 2017 року, коли ОСОБА_3 працював на посаді завідуючого складом ПММ (с.Забойки) ТОВ «Украгро-Інвестсервіс» та була наслідком злочинних (протиправних) дій третіх осіб, суд також відхиляє, оскільки жодних доказів в обгрунтування таких доводів відповідачем суду не надано. Не підтверджений даний факт і поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_9

Врахувавши вищевказані обставини справи та вимоги закону, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог СТОВ «Снович» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, у звязку з їх недоведеністю.

Разом із тим, з урахуванням вищенаведених обставин , суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали для проведення перевірки Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області щодо дотримання трудового законодавства ОСОБА_4 підприємством з обмеженою відповідальністю «Снович» при видачі наказу про прийняття на роботу відповідача ОСОБА_3 № 3-К/5 від 31 січня 2017 року та Договору №35/5 про повну матеріальну відповідальність від 01 лютого 2017 року .

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Снович» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області .

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Дата складання повного рішення суду 22 травня 2018 року .

Головуючий суддяОСОБА_15