Номер провадження 2/754/4374/18
Справа №754/4760/18
(в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін)
19 жовтня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого - судді - Галась І.А.
при секретарі - Дмитрієвій А.А.
у відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
27.11.2012 року Деснянським районним судом міста Києва по справі № 2-5381/12 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та вирішено стягнути кошти - 53 824,42 грн. та судові витрати в розмірі - 538,24 грн. Загальна сума боргу становить - 54 362,66 грн.
На виконання рішення Деснянським районним судом міста Києва 11.04.2013 року було видано виконавчий лист № 2-5381/2012 та пред'явлено на виконання до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві.
24.05.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Вахрушевою Р.М. відкрито виконавче провадження № 38109249 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5381/2012 від 11.04.2013 року, виданого Деснянським районним судом міста Києва. В ході здійснення примусового виконання виконавчого документа, державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_2 відкритих/рахунків в банках не має, пенсію не отримує, офіційно не працює та інших джерел доходів не має, транспортні засоби не зареєстровані. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за критерієм пошуку «Сущенко Олена Василівна» знайдено запис про наявність права власності ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим державним виконавцем керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на той час) винесено 28.05.2014 року постанову про закінчення ВП № 38109249, та направлено виконавчий лист за територіальною (належністю) до відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.
16.06.2014 року державним виконавцем Фещенко М.М. відкрито ВП № 43682358 з примусового виконання виконавчих листів № 2-5381/2012 від 11.04.2013 року, виданого Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 -53 824,42 грн. та судових витрат в розмірі - 538,24 грн.
12.05.2017 року державним виконавцем керуючись ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на той час) винесено постанову про передачу ВП № 43682358, та передано виконавче провадження за територіальною (належністю) до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві.
15.03.2018 року Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві прийнято виконавче провадження № 43682358 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5381/2012 від 11.04.2013 року, виданого Деснянським районним судом міста Києва. В ході здійснення примусового виконання виконавчого документа, державним виконавцем встановлено, що державним виконавцем Малинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області порушено вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та винесено постанову про передачу ВП № 43682358 та передано виконавче провадження за територіальною (належністю) до відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.
03.04.2018 року приватним виконавцем виконавчого органу міста Києва Д'яченко Є.С. відкрито ВП № 56099869 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5381/2012 від 11.04.2013 року, виданого Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 - 53 824,42 грн. та судових витрат в розмірі - 538,24 грн.
Однак станом на 04.04.2018 року ОСОБА_2 рішення суду не виконала, кошти не повернула. Ним (позивачем), не одноразово вживались заходи для виконання рішення суду, направлялись відповідні заяви (клопотання), однак Відповідачка (боржниця) від виконання рішення ухиляється, борг не повертає.
У період з 2013 по 2018 роки ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду в межах виконавчих проваджень № 38109249 та № 43682358 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5381/2012 від 11.04.2013 року, виданого Деснянським районним судом міста Києва, в зв'язку з чим вважає, що має право вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, що є способом захисту його майнових прав та інтересів, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування ним грошовими коштами.
Відповідно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, інфляційні втрати, які відповідач зобов'язаний сплатити позивачу за період з 20.12.2012- 28.02.2018 року становлять - 80 238,17 грн., три процента річних від простроченої суми за період з 20.12.2012-22.03.2018 року становлять - 8 569,43 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.
Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2018 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.33).
24.05.2018 року Позивач подав Відповідь на відзив, в якому зазначив що Відзив відповідача повністю не вмотивований та містить недостовірну інформацію (а.с.51-52).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.61).
Позивач до початку судового засідання подав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання неодноразово не з'являлась, повідомлялась належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомила.
Судові повістки про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручені з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання».
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Згідно ст.ст.526-527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Згідно ст.1049 ЦК Уккраїни позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 10.12.2012 року.

На виконання рішення суду Деснянським районним судом м. Києва 11.04.2013 року видано виконавчий лист 2-5381/2012, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 53824 грн. 42 коп. - суми позики, втрати від інфляції, три проценти річних та 538 грн. 24 коп. судового збору (а.с.8).

24.05.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-5381 виданого 11.04.2013 року Деснянським районним судом м. Києва (ВП №381092249) (а.с.9).

28.05.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5831 виданого 11.04.2013 року Деснянським районним судом м. Києва (ВП №381092249) (а.с.10).

16.06.2014 року старшим державним виконавцем Фещенко Мариною Миколаївною органу державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-5381/2012 виданого 11.04.2013 року Деснянським районним судом м. Києва (ВП №43682358) (а.с.11).

12.05.2017 року старшим державним виконавцем Малинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області винесено постанову про передачу виконавчого провадження - виконавчий лист №2-5381/2012 виданий 11.04.2013 року Деснянським районним судом м. Києва (ВП №43682358) Деснянському районному відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у строк до 12.065.2017 року (а.с.12).

15.03.2018 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №43682358 з примусового виконання виконавчого листа №2-5381/2012 виданий 11.04.2013 року Деснянським районним судом м. Києва (а.с.13).

15.03.2018 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про передачу виконавчого провадження - виконавчий лист №2-5381/2012 виданий 11.04.2013 року Деснянським районним судом м. Києва в Малинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у строк до 15.03.2018 року (а.с.14).

03.04.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа №2-5381/2012 виданий 11.04.2013 року Деснянським районним судом м. Києва (ВП №56099869).

Борг до цього часу не повернутий відповідачем.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є рішення суду.

Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 ЦК України розміщена у розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку Верховного суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14.

Верховний Суд України у Постанові № 10/ 557-26 /155 вказав, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними сплаті кредитору. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу і відсотки річних входять до складу грошового зобов'язання.

Дана рекомендація Верховного Суду України є основою розрахунку інфляційних втрат, що стягуються судами.

Чинне законодавство і судова практика (Вищий господарський суд України в Постановах № 22/378-26/137 та № 18/44) виходять з того, що втрати внаслідок інфляційних процесів за своєю правовою природою не тотожні неустойці (штрафу, пені), їх потрібно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов'язання за певний період, і вони є невід'ємною складовою основного боргу. При цьому індекс інфляції враховується при простроченні виконання грошового зобов'язання у всіх випадках і кредитор має право на збереження реальної величини не отриманих своєчасно грошей.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.526, 599 ЦК України, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення боргу, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої ст.625 ЦК України.

У даній справі спір виник у зв'язку з невиконанням зобов'язання про повернення грошових коштів.

Суд погоджується з приведеним позивачем розрахунком інфляційних нарахувань та 3% річних, в яких врахована сплата відповідачем боргу за договором позики в період, за який здійснено нарахування.

Згідно розрахунку позивача, з яким погоджується суд, сума 3% річних від простроченої суми за період з 20.12.2012 року по 22.03.2018 рік становить 8569,43 грн., сума інфляційних втрат за період з 20.12.2012 року по 28.02.2018 року становить 80238,17 грн.

Розраховуючи розмір інфляційної складової у даному конкретному випадку, позивач керувався роз'ясненням, наданим Верховним Судом України від 03.04.1997 року №62-97р, відповідно до якого для визначення індексу інфляції необхідно перемножити між собою щомісячні індекси, які складають відповідний період прострочки; помножити заборгованість за договором позики на індекс інфляції за період прострочки виконання зобов'язання та поділити на сто, враховуючи той факт, що індекс інфляції визначається у відсотках. Розмір інфляційних збитків буде дорівнювати різницю між сумою боргу з урахуванням індексів інфляції та сумою боргу без урахуванням токової. Щомісячний розмір індексу інфляції є загальновідомою інформацією, яка публікується у офіційних виданнях, зокрема у газеті «Урядовий кур'єр».

Тому з відповідача на користь позивач слід стягнути суму індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду за період з 20.12.2012 року по 28.02.2018 року в розмірі 80238,17 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 20.12.2012 року по 22.03.2018 рік в розмірі 8569,43 грн.

У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи надані позивачем докази, дослідивши їх в судовому засіданні, проаналізувавши, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на повне підтвердження заявлених позовних вимог, і їх доводи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 888,08 грн., що підтверджується відповідною квитанцією на зазначену суму (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 81, 89, 141, 263-265, 268, 274-279, 280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) суму інфляційних втрат за період з 20.12.2012 року по 28.02.2018 рік у розмірі 80 238,17 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 20.12.2012 року по 22.03.2018 рік у розмірі 8569,43 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору у розмірі 888,08 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: