З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Сидоренко І.О.
при секретарі Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 11 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
01 березня 2018 року позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № б/н від 22.03.2011 року та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та ОСОБА_3 кредитного договору № б/н від 22.03.2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 7500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 31.07.2016 року ОСОБА_3 померла. 27.02.2017 року позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлої ОСОБА_3, який звернувся із заявою про прийняття спадщини є ОСОБА_1. 17.04.2017 року до ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2011 року становить 6226,46 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 3197,24 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 2779,22 грн., заборгованості за пенею у сумі 250,00 грн. У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати.
У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, у зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, ОСОБА_2 акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19.03.1992 року та у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року, ПАТ КБ «Приватбанк» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до кредитного договору № б/н від 22.03.2011 року встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір, згідно з умовами якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобовязання, а саме: ОСОБА_3О отримала кредит у розмірі 7500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що кредитний договір укладений сторонами в письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою позивача та ОСОБА_3
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.
У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_3О зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3, згідно з розрахунком заборгованість за договором № б/н від 22.03.2011 року станом на 10.08.2017 року встановлена в розмірі 6226,46 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 3197,24 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 2779,22 грн., заборгованості за пенею у сумі 250,00 грн.
Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії І-НО № 948451, виданого Словянським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 01.08.2016 року, ОСОБА_3 померла 31 липня 2016 року.
Згідно з листом приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу від 14.03.2018 року № 62/01-16, 31.01.2017 року заведена спадкова справа № 03/2017 до майна померлої 31.07.2016 року ОСОБА_3 за заявою про прийняття спадщини за законом від ОСОБА_1, сина спадкодавця, який свідоцтво про право на спадщину на теперішній час не отримав.
17.04.2017 року до ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач предявив свої вимоги.
Розрахунком заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що навіть після смерті ОСОБА_3, платіжною карткою останньої періодично продовжували користуватись її спадкоємці, що підтверджується погашенням заборгованості шляхом внесення коштів на картковий рахунок.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
Тобто за змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців.
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною 1 статті 1282 ЦК України, передбачено, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоїн кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.
Згідно з ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, в силу ст.ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язаний у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.
Проте, згідно зі ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.
Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).
Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.
Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача пеню та штрафи, що нараховані, зокрема, у період з 14.04.2014 року станом на 31.05.2015 року, тобто в період дії ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Згідно з матеріалами справи, відповідач зареєстрований та постійно проживає в м. Словянськ Донецької області.
Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним нею кредитним договором за період з 14.04.2014 року по 31.10.2017 року нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 250,00 грн., яка згідно з розрахунком заборгованості нарахована відповідачу за період з 14.04.2014 року за вказаний період є необґрунтованим та в цій частині позову слід відмовити.
За встановлених обставин сума заборгованості, яка підлягає стягненню, склала 5976,46 грн., із яких: заборгованість за кредитом в розмірі 3197,24 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2779,22 грн.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.
При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в договірних відносинах з ПАТ КБ «ПриватБанк», але не виконала належним чином своїх зобовязань перед позивачем за договором № б/н від 22.03.2011 року, у звязку з чим виникла заборгованість. ОСОБА_3 померла 31.07.2016 року, після її смерті заведено спадкову справу № 03/2017 від 31.01.2017 року за заявою про прийняття спадщини за законом від сина ОСОБА_1, тому є всі підстави для часткового задоволення позову.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1762,00 грн. сплачена при подачі позовної заяви до суду, що підтверджено відповідним платіжним дорученням.
Керуючись ст.ст. 525, 526, 549, 638 ч. 1, 1048, 1049, 1050, 1054, 1218, 1268, 1269, 1282, 1296 ЦК України, ст.ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення виготовлений 24 травня 2018 року.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4