Справа № 316/1438/17
Провадження № 2/316/74/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого-судді: Вільямовської Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Рябухи О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про встановлення факту, що має юридичне значення, розподіл спільного майна та визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду 19.09.2017 з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, розподіл спільного майна та визнання заповіту недійсним, зазначивши підставою позову ст.ст. 60-74 Сімейного Кодексу України (надалі СК України), ст.ст. 16, 202-204, 215, ч. 2 ст. 370, 1233, 1241, 1257 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Позиція позивача викладена в позовній заяві і полягає в такому.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що у 1986 році познайомилася з ОСОБА_6 та деякий час зустрічалися, а 5 лютого 2000 року він переїхав до позивачки та вони стали проживати разом у її квартирі за адресою: вул. Комсомольська (Молодіжна) буд.57 кв.26 в м. Енергодар. Вважає, що саме з 2000 року вони перебували у фактичних сімейних відносинах та проживали однією сімєю. З того часу вони спільно вели господарство, мали спільний бюджет, за спільні кошти купували продукти харчування, побутові речі, разом відпочивали, разом допомагали своїм дітям від перших шлюбів, організовували їхнє весілля, за спільні кошти придбали автомобіль та користувалися ним, мали взаємні права та обовязки як подружжя. Згодом, порадившись між собою, вирішили придбати окрему квартиру, разом домовлялися за ціну квартири та умови її купівлі. 08.07.2002 року вони купили квартиру за адресою: вул. Комсомольська (Молодіжна) буд. 77 кв.26 в м. Енергодар, та оскільки стосунки позивачки та ОСОБА_6 ґрунтувалися на довірі один до одного, договір купівлі-продажу квартири було укладено на ОСОБА_6 Після купівлі квартири ОСОБА_6 зареєстрував своє місце проживання у придбаній квартирі, хоча фактично мешкав до своєї смерті у квартирі позивачки. 25.12.2013 року вона та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб. 19.07.2016 року чоловік позивачки ОСОБА_6 помер. За життя він склав заповіт від 03.02.2015 року, відповідно до якого він заповідав в рівних частках кожному: ОСОБА_7 та ОСОБА_3, придбану за період сумісного життя за спільні кошти, квартиру №АДРЕСА_1 (Комсомольська) в м. Енергодар.

Просила суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з 05 лютого 2000 року по 25 грудня 2013 року без реєстрації шлюбу; визнати обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на квартиру № АДРЕСА_2, набуту за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на квартиру № АДРЕСА_2, набуту за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному; визнати заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 429, складений ОСОБА_6, посвідчений 03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського округу Запорізької області, частково недійсним, в частині заповідання 1/2 частки квартири № АДРЕСА_2; визнати заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 429, складений ОСОБА_6, посвідчений 03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського округу Запорізької області, частково недійсним, в частині заповідання 1/6 частки квартири № АДРЕСА_2; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в сумі 2196,50 грн. та витрати на замовлення та виготовлення документації про незалежну оцінку у розмірі 600 грн., а також витрати, повязані з оплатою гонорару адвокату в сумі 6000 грн.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково надала пояснення, зазначивши, що в 2002 році вона разом з ОСОБА_6 зайняли гроші та купили квартиру №АДРЕСА_1 у м Енергодарі, після чого перевезли батьків ОСОБА_6 з м. Артемівськ Донецької області, оскільки вони потребували опіки. Гроші на квартиру вони займали у ОСОБА_8 у розмірі 2500 дол. США, які разом повертали з 2002 по 2003 рік, та 1500 дол. США зайняли у співробітника ОСОБА_6 Собко та повернули протягом року. 2000 дол. США вони назбирали разом за пять років, відкладали із зарплатні, з цих грошей 1500 дол. США належали позивачці, а 500 дол. США ОСОБА_6. З літа 2013 року по осінь 2015 року ОСОБА_6 мешкав у Москві, у сестри позивачки ОСОБА_9, там він лікувався від онкологічного захворювання. У 2015 році його здоровя погіршилося та його забрали додому. Позивачка зазначає, що їй було відомо про існування заповіту, яким її чоловік заповів квартиру своїм дітям, а автомобіль їй. Дане рішення він прийняв самостійно, а їй тільки повідомив про це. Автомобіль був проданий у 2016 році, так як не вистачало грошей на лікування чоловіка. З дітьми чоловіка в неї були не дуже добрі відносини. Відпочивали завжди разом, на весілля її сина вони їздили разом з ОСОБА_6, а на весілля його дітей він був сам, оскільки її не запрошували. Після його смерті, вона намагалася у добровільному порядку домовитися з ними щодо квартири, але вони не йшли на контакт.

Представник позивачки ОСОБА_2 позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні. Раніше у судовому засіданні зазначала, що її батьки перебували у шлюбі з 1977 року. Позивачку вона знає з дитинства, вони товаришували. У 1997 році чоловік позивачки помер та її батьки підтримували позивачку. Вони з сестрою знаходилися на навчанні та приїжджали до м. Енергодар, їхні батьки були разом. У 2002 році батько допомагав їй з весіллям. У 2002 році батько продав будинок своїх батьків у м. Артемівськ та паралельно підшукав квартиру у м. Енергодар та знайшов за 6000 дол. США. У бабусі матері ОСОБА_6 були свої збереження, у розмірі приблизно 3000 дол. США. Дід з бабою переїхали до квартири у серпні 2002 року, а 22.10.2002 року дід помер та бабуся проживала сама. Вони завжди приходили до бабусі та батько допомагав своїй матері готувати. У батька на «Волні» був гараж-будинок і він зазначав, що там проживає. Коли у 2000 та 2001 році вони з сестрою приїжджали додому на канікули, батько весь час був з мамою і речі його були в квартирі. У 2001 році на день народження батько був у квартирі, де вони всі проживали разом. У 2002 році оскільки дід помер, батько жив з бабусею в квартирі та допомагав їй. А отже у період 2002- 2003 роки, позивачка разом з батьком не проживала однією сімєю, не вели спільне господарство. У грудні 2002 року вона дізналася, що між батьками відбувся конфлікт та вони вирішили між собою, що він зареєструється в квартирі своєї матері. У 2012 році дізналися, що в батька онкологічне захворювання. Догляд за бабусею здійснювала вона разом з сестрою. Вона та її сестра постійно брали участь у лікуванні батька грошима, відвозили до лікарні. У батька під Харковом у м. Комсомольськ була тітка та коли батько захворів, вони з сестрою взяли на себе також піклування про неї та повністю утримували її. У 2014 році тітка померла. В 2013 році, коли батько пройшов лікування у Запоріжжі та Енергодарі, було поліпшення. Після цього батько певний період часу перебував на лікуванні в Москві, також вона разом з сестрою перераховувала кошти. Приблизно у 2014 році батько зібрав всіх з приводу складання заповіту, та повідомив, що квартиру заповів їй та сестрі, а гараж та авто позивачці. Тоді вони дізналися, що у грудні 2013 року він уклав шлюб з позивачкою. В 2015 році вона разом з сестрою за довіреністю продали квартиру тітки, яка проживала під Харковом за 11500 дол. США. Гроші за квартиру передали батькові. 08.07.2016 року бабуся (мати батька) померла. У батька на «Волні» був гараж та він звернувся до її чоловіка, щоб його продати. Приблизно у 2015 році продали гараж за 10500 дол.США. Договір батько укладав сам та гроші передавали йому. У 2016 році батьків стан погіршився. Витрати на поховання батька були навпіл, всі ритуальні послуги замовляла від свого імені її сестра.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні. Раніше у судовому засіданні зазначала, що в березні 2001 року після навчання приїхала до Енергодара та винайняла житло. Зазначає, що не може сказати, що з 05 лютого 2000 року батько жив не з матірю. 09 лютого 2000 року у батька був день народження та вони святкували всі разом. Вони з батьками бачилися на вихідні, 2-3 рази на 2 тижні, приходили до батьківської квартири. У серпні 2000 року на дні народженні бабусі (фото додається) батько був з матірю. Батьки перестали мешкати разом приблизно після весілля сестри 28.09.2002 року. Влітку 2003 року вона відносила батькові зимові речі до квартири, де мешкала бабуся. На запитання відповідачки щодо місця проживання батька, він відповідав, що мешкає на «Волні» або у бабусі. Його речі вона бачила у квартирі, де мешкала бабуся. Про те, що у батька є інша жінка, вона дізналася після весілля сестри. В організації саме її весілля у 2001 році батьки приймали участь разом, оскільки вони разом мешкали. У 2002 році батько відповідачки почав займатися купівлею квартири та особисто знайшов продавця. Купівля квартири була влітку 2002 року, вся процедура тривала протягом місяця. В той момент батьки відповідачки жили разом. Її батько продав квартиру своєї матері та у бабусі були заощадження. Квартиру оформили на батька. Відповідачка та її сестра постійно допомагали в прибиранні квартири, позивачка взагалі не мала стосунків з бабусею. У жовтні 2014 року батько зателефонував їй з сестрою та повідомив про необхідність зібратися, для обговорювання спадщини, після чого 03.02.2015 року був складений заповіт. На продаж квартири батькової тітки, яка мешкала під Харковом, батько видав довіреність їй та її сестрі. Покупця знайшли через агентство нерухомості та продали квартиру у жовтні 2015 року за 11500 дол.США, всі гроші віддали батькові. Продажем гаражу на «Волні» у червні 2014-2015 року займався чоловік сестри. Дану угоду батько оформлював сам та отримав гроші 10500 дол.США.

Представник відповідачів ОСОБА_10 позов не визнала повністю та просила відмовити у його задоволенні.

Треті особи приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 та ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» до суду не зявились, причини неявки суду не відомі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, пояснила, що є знайомою позивачки, мешкає по сусідству з нею приблизно 20 років. Відносини з нею сусідські, один до одного додому не ходили, бачилися на вулиці. ОСОБА_6 зявився приблизно з 2000 або з 2001 року. Вони ходили разом в магазин. Бачила, що три роки тому в них зявилася машина, вона часто стояла під підїздом. ОСОБА_6 бачила на вихідних.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, пояснила, що є сусідкою позивачки з 1985 року, мешкає з нею на одному майданчику. Вона перебуває з позивачкою у добрих відносинах, іноді заходять одна до одної додому по потребі. Зазначила, що ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_1 з 2000 року та до дня смерті, тобто до 2016 року. Їй відомо, що вони разом у 2002 році придбали квартиру, а пізніше і машину, все майно оформили на ОСОБА_6. Факт щодо придбання майна, їй відомо зі слів ОСОБА_1.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, пояснила, що знайома з позивачкою з 1997 року. Вона працювала швачкою та позивачка була її клієнткою. Зі слів позивачки, їй відомо, що ОСОБА_6 у 2000 році пішов від дружини та позивачка залишила його у себе. Свідок часто зустрічала їх на ринку, вони часто їздили разом на відпочинок. Бувала у позивачки вдома приблизно 1 раз на пів року, грошові питання ніколи з нею не обговорювали та з чого складався їхній сімейний бюджет їй не відомо. Свідок часто спілкувалася телефоном з позивачкою. На похороні була, але їй не відомо хто ними займався та хто ніс витрати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, пояснила, що знайома з сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з 1989 року. Її сімя разом з сімєю ОСОБА_6 купляли дачу, а ОСОБА_1 приходили до них у гості. Її сімя, сімї ОСОБА_6 та ОСОБА_1 завжди спілкувалися, відпочивали разом. До лютого 2000 року вони всі разом зустрічалися. Вони були на день народженні першої дружини ОСОБА_6 та в них відбулася сварка, після чого ОСОБА_6 пішов. Коли саме він забрав свої речі та переїхав до ОСОБА_1 їй не відомо. 31.03.2000 року ОСОБА_6 прийшов на день народження привітати її чоловіка та повідомив, що буде розлучатися з дружиною та мешкає у ОСОБА_1. Батьки ОСОБА_6 проживали у Артемівську та він казав, що бажає купити для них квартиру. Їй відомо, що в ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був спільний бюджет. У 2002 році ОСОБА_6 зайняв у них грошові кошти у розмірі 2500 дол. США, а у 2003 році віддав. Свідку відомо, що у ОСОБА_6 була тітка з Харкова та він їй допомагав. Вона написала заповіт на ОСОБА_6 та він давав гроші на її догляд. Коли він захворів, видав довіреність на дітей, щоб вони продали будинок. За скільки він продав, їй не відомо, але ОСОБА_6 казав, що трохи залишив собі, а інше поділив між доньками. Особисто вона до останнього приходила до ОСОБА_6 і була поряд в день його смерті. Організацією поховання займалися доньки, позивачка купила труну, а все інше оплатили його діти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14, пояснила, що є знайомою ОСОБА_1 з 1999 року. Вона бачила ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у своєї сестри ОСОБА_13, приблизно у 2000-2001 роках. Вона займалася торгівлею на ринку, а вони приходили робили покупки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15, пояснила, що ОСОБА_1 була її колегою. Вони товаришували сімями. У 1997 році помер чоловік ОСОБА_1 та з того часу позивачка почала ходити до них кожен день, вона з чоловіком підтримувала ОСОБА_1. У 1997 році її підвищили у посаді та вона часто була у відрядженнях. Сусіди їй розповідали, що ОСОБА_1 почала ходити до неї додому та носити їжу. В неї відбулася розмова з чоловіком про його стосунки з ОСОБА_1, але він все заперечував. Батько ОСОБА_16 у 1995-1996 роках переніс інсульт та вже тоді була розмова про переїзд його батьків до м. Енергодар. Його батько тільки у 2002 році дав згоду на продаж будинку та у липні 2002 року продали будинок приблизно за 3000 дол. США. Вона з ОСОБА_6 приживала однією сімєю поки діти не закінчили навчання, до березня 2002 року. У вересні 2001 року відбулося весілля доньки, на якій були всі друзі. Свідок зазначила, що до грудня 2001 року проживали разом, святкували свята, дні народження разом з друзями Пересипкіними та Небога. В неї з ОСОБА_6 завжди був спільний бюджет. У 2001 році шлюб між ними було розірвано у судовому порядку, але ОСОБА_6 продовжив мешкати разом з нею. У липні 2002 році купили квартиру батькам за 6000 дол.США та оформили на ОСОБА_6, а у грудні 2002 року вона попросила піти ОСОБА_6 та жити в цій квартирі. ОСОБА_14 зібрав необхідні речі та пішов. Квартиру вони обирали разом, поряд зі своєю квартирою. Квартиру купили за гроші, які отримали за продаж будинку та гроші, які дала його мати. У 2001 році вона подала позов про поділ майна. Хоча ОСОБА_6 з грудня 2002 року і не жив в квартирі, де вони мешкали однією сімєю, але в нього були ключі від квартири. Чому ОСОБА_15 вказав у ОСОБА_17 адресу проживання ОСОБА_1, не знає, вони на той час проживали разом. У 2010 році вона взяла кредит та купила квартиру доньці ОСОБА_4 та вони домовилися, що він свою квартиру подарує ОСОБА_3.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18, пояснила, що її сімя давно товаришує з сімєю ОСОБА_15, також знає ОСОБА_1. 09.02.2000 року ОСОБА_6 святкували 50 років за адресою: Радянська буд. 33. Після 1997 року після смерті ОСОБА_19, ОСОБА_1 завжди була у ОСОБА_15. У вихідні завжди збиралися, в основному у ОСОБА_15. Точну дату розпада сімї вона не знає. Знає, що перша дружина ОСОБА_16 розірвала шлюб для того, щоб провчити його. Також свідок зазначила, що приблизно у квітні 2000 чи 2001 року особисто розмовляла з ОСОБА_6 щодо окремого проживання з дружиною на деякий час, але він відмовився, від поради, зазначивши, що йому нема куди піти. Запропонувала йому перевезти до м. Енергодара батьків, їй було відомо, що батьківське житло влітку 2002 року було продано, а також те, що у батьків були якісь збереження. Свідку не відомо щодо непроживання ОСОБА_15 дома у період з лютого 2000 року по грудень 2002 рік.

20.09.2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача проти позову, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 жовтня 2000 року шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_6 розірваний (рішення вступила в силу 31.10.2000 року).

З 25 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №134245, актовий запис в Книзі записів актів громадянського стану про шлюб за №492.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповіту від 03 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, ОСОБА_6 спадкоємцями на випадок смерті: із належного йому майна автомобіль марки NISSAN, модель NOTE, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_1, на квартиру №26, що знаходиться в будинку № 77 по вулиці Комсомольській (Молодіжній) в м. Енергодарі Запорізької області та гараж № 1736, бокс № 30, що знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «Енергодар-Титан», м. Енергодар Запорізької області, є в рівних частках кожній: ОСОБА_7, ОСОБА_3

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 помер 19 липня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 362989, актовий запис за №340.

Враховуючи норми ч.2 ст.11, ст.ст.27, 31 ЦПК України ( в редакції Закону, чинного на час звернення позивача з позовом до суду) та норми ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України в редакції Закону № 2147- VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1, зазначила як на підстави позовних вимог про придбання ОСОБА_6 в 2002 році спірної квартири, вказуючи, при цьому, про придбання такого майна в період спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_1, зазначаючи також, що зазначене майно було придбане ними за рахунок спільних коштів та джерелом для його (майна) придбання були частково спільні збереження та позики, отримані від сімї ОСОБА_8 у розмірі 2500 дол. США та сімї Собко у розмірі 1500 дол. США.

Крім того, під час судового розгляду справи представник позивача зазначив, що обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 05.02.2000 року по 25 грудня 2013 року та обставини придбання спірної квартири за спільні сумісні кошти, як подружжя, можуть підтвердити свідки.

Під час розгляду справи, судом в порядку п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 було допитано в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14, а також, на підтвердження факту спільного проживання, залучено до матеріалів справи надані представником позивача фотоматеріали.

В свою чергу, судом відзначається, що спірні правовідносини щодо яких заявлений позов про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_6 стосуються періоду з 05.02.2000 р. до 25.12.2013 р., а визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 квартири № АДРЕСА_3 та визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, а також визнання недійсним заповіту, складеного 03.02.2015 року стосуються періоду їх набуття ОСОБА_6 у 2002 році.

При цьому, сімейні правовідносини, які виникли до 01 січня 2004 року, регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції 1969 року), а створення спільної власності особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, - Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року №697-XII, який був чинним на час спірних правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

При цьому, до правовідносин, які виникли до 01 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким, в свою чергу, не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про власність», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

За приписами сімейного законодавства сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом,мають взаємні права та обовязки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 року №5-рп/99 установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Таким чином, розглядаючи позови про визнання спільною власністю майна, набутого до 01 січня 2004 року особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, слід виходити з того, що таке майно є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, за умови, якщо: 1) майно придбано внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними, - на підставі чого під час вирішення спору підлягають встановленню не лише обставини щодо факту спільного проживання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а й ті обставини, що спірне майно квартира № АДРЕСА_4 була придбана ними внаслідок спільної праці.

Зазначений висновок ґрунтується на положеннях статті 17 Закону України «Про власність», пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135 цс 13 та від 11 березня 2015 року № 6-211 цс 14.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення.

Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу може мати правове значення і від нього може залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян в контексті доведеності обставин, що майно придбано внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Разом з тим, визнання лише факту спільного проживання без реєстрації шлюбу до правовідносин, які виникли до 1 січня 2004 року, не дає підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю, оскільки до таких правовідносин, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

До 01 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), нормами якого було чітко передбачено, що шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану (стаття 12). Зазначений Кодекс не передбачав права встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Таким чином, з зазначеного вище вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено.

Крім того, допитані під час судового розгляду справи за клопотанням представника позивача свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, не доводять факту створення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 майна за рахунок спільної праці або спільних коштів, ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї, при цьому, судом також відзначається, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6, оскільки, сам по собі факт спільного проживання двох осіб, які не перебували у шлюбі, - безпосередньо не породжує виникнення права спільної сумісної власності.

Суд погоджується з позицією представника відповідача про те, що пояснення свідка ОСОБА_8 щодо надання в борг грошових коштів ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на покупку спірної квартири нічим не підтверджені.

Надані представником позивача в якості доказів фотографії, на яких зображені, як зазначив представник позивача- Дорошев С.І., ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 на відпочинку у серпні 2002 році в м. Портеніт (Крим) та фото з святкування весілля сина позивачки, кожний із фотознімків підписано безпосередньо позивачем із зазначенням дати знімку, на переконання суду, самі по собі не можуть бути беззаперечними доказами проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сімєю в період з 05.02.2000 по 01.01.2004 року, оскільки не можуть підтвердити факт саме спільного господарства, побуту та бюджету, проведення спільних витрат та придбання майна в інтересах сімї.

Будь-яких інших доказів, що спірне майно- квартира № 26 в буд. № 77 по вул. Молодіжній у м. Енергодарі була придбана внаслідок введення спільного господарства, побуту та бюджету позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_6, позивачем надано не було.

Поряд з цим, судом відзначається, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Як зазначалось вище, особам, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 року, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти в тому числі.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Проте, наведені позивачкою підстави не є такими, з якими закон пов'язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позивних вимог частково, а саме в частині встановленні факту, що має юридичне значення, а саме- факт проживання однією сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 25.12.2013 року без реєстрації шлюбу, в іншої частині позовних вимог, відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 89, 263-265, 268 4, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про встановлення факту, що має юридичне значення, розподіл спільного майна та визнання заповіту недійсним,- задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме- факт проживання однією сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 25.12.2013 року без реєстрації шлюбу.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині:

-визнання обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на квартиру № АДРЕСА_5, набуту за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу;

-визнання права спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на квартиру № АДРЕСА_5, набуту за час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному;

-визнання заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 429, складеного ОСОБА_6 та посвідченим 03.02.2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області частково недійсним в частині заповідання 1/2 частки квартири № АДРЕСА_6;

-визнання заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 429, складеного ОСОБА_6 та посвідченим 03.02.2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області частково недійсним в частині заповідання 1/6 частки квартири № АДРЕСА_6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. О. Вільямовська