ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6917/18
Провадження № 6/210/139/18
У Х В А Л А

іменем України

"20" грудня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання заступника начальника Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_3. В обґрунтування подання зазначається, що на виконанні у державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, знаходиться зведене виконавче провадження №52851690 по примусовому виконанню виконавчого листа №804/6407/14 від 02.06.2014 року виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення з ТОВ " ВБК Мастерс" на користь Криворізької південної ОДПІ боргу у розмірі 75571,90 грн. Загальна сума боргу за зведеним виконавчим провадженням складає 1345745,75грн.

Беручи до уваги той факт, що подання розглядається негайно відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Крім того, заявник не вжив жодних заходів, щоб дізнатись про відоме йому судове провадження з метою прийняття участі в судовому засіданні, з огляду на строки розгляду заявленого подання.

Суд, дослідивши матеріали подання, доходить до наступного.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

З аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для задоволення такого подання заявник має надати належні та допустимі докази для підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення. Водночас, на підтвердження невиконання боржником судового рішення не надано жодних підтверджень, окрім постанов про відкриття виконавчого провадження, які не можуть беззаперечно вказувати на ухилення боржника від виконання судового рішення.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Крім того, слід зазначити, що у поданні не вказано підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, не йдеться також про наявність в нього закордонного паспорту, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє Відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, то саме на державного виконавця покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 р. визначено, що «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (тобто боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (відсутність майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо), тобто з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, повинні полягати у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Крім цього, державним виконавцем не підтвердженні посилання, щодо неодноразового виклику боржника до виконавчої служби, відсутній запит та відповідно відповідь на нього з приводу місця реєстрації боржника.

Отже, суд враховує, що державним виконавцем, на час звернення до суду з даним поданням, не реалізовані всі заходи передбачені законом для виконання рішення суду.

При цьому як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» - суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою ДВС.

Тому, з матеріалів, долучених до подання не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України, оскільки подання обґрунтовується лише перебуванням останнього у статусі боржника.

Таким чином, судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

Слід також вказати, що подане заступником начальника Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 подання містить посилання на норму ст. 377-1 ЦПК України, яка втратила чинність.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання заступника начальника Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: В. Є. Сільченко