МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Пр. №2/521/3723/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Плєхової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до Ле ОСОБА_2, ОСОБА_3, До Тхи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), звернулось до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, До Тхи ОСОБА_4, посилаючись на те, що 11 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Ле ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого, АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_5 отримав кредит в іноземній валюті в сумі 32700,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,5 річних, строком до 11 квітня 2014 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором №0 від 11 квітня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №108063 від 11 квітня 2007 року, згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням ОСОБА_5, що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору.

Крім того, в якості забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором №0 від 11 квітня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та До ОСОБА_4 ОСОБА_4 був укладений договір поруки №108064 від 11 квітня 2007 року, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням ОСОБА_5, що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі.

20 квітня 2012 року між Банком та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого Банк відступив ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс» до Ле ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави було задоволено частково, звернуто стягнення на предмет застави, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету застави, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» по договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 квітня 2007 року у сумі 547399, 63 копійки. В інший частині позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_5 про витребування та передачу заставного майна скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, за яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_5 про витребування та передачу заставного майна.

Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання взятих на себе зобовязань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з останніх станом на 02 липня 2018 року суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 квітня 2007 року в сумі 4593,60 долари США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 02 липня 2018 складає 120937,98 грн., а саме: - нараховані відсотки, згідно кредитного договору (за період з 18 грудня 2015 року по 02 липня 2018 року) 120937,98 грн. та судові витрати.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності від 14 серпня 2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 154).

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2, який діє на підставі ордеру від 04 вересня 2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, раніше надав до суду відзив на позову, в якому зазначив, що Банк не мав права нараховувати проценти після закінчення строку дії договору, просив відмовити у задоволенні позову, надав заяву про застросування строків позовної давності (а.с. 117, 122-124).

Відповідачі ОСОБА_3, До Тхи ОСОБА_4 в судове засідання не зявились? про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що 11 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Ле ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого, АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_5 отримав кредит в іноземній валюті в сумі 32700,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,5 річних, строком до 11 квітня 2014 року. У разі настання певних обставин, передбачених п. 9.2 Договору, у тому числі, порушення позичальником кредитної дисципліни, протягом дії договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки, про що повідомляє позичальника (а.с. 11-20).

В якості забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором №0 від 11 квітня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №108063 від 11 квітня 2007 року, згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням ОСОБА_5, що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору (а.с. 24-25).

Крім того, в якості забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором №0 від 11 квітня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та До ОСОБА_4 ОСОБА_4 був укладений договір поруки №108064 від 11 квітня 2007 року, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобовязанням ОСОБА_5, що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору (а.с. 26-27).

Встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17 вересня 2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»).

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та TOB «Кредекс Фінанс» укладено Договір Факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 квітня 2007 року та договором застави транспортного засобу від 11 квітня 2007 року (а.с. 49-53).

На підставі вказаного договору від 20 квітня 2012 року до TOB «Кредекс Фінанс» перейшло право вимоги, що виникло з договору про надання кредиту та договорів поруки (а.с. 36-38).

Встановлено, що Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» за №01/08-2018 від 01 серпня 2018 року, ТОВ «Кредекс Фінанс» змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до умов кредитного договору відповідач ОСОБА_5 зобовязався погашати кредит та сплачувати передбачені договором платежі шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів.

Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобовязань ухиляються.

Встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс» до Ле ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави було задоволено частково, звернуто стягнення на предмет застави, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету застави, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» по договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 квітня 2007 року у сумі 547399, 63 копійки. В інший частині позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_5 про витребування та передачу заставного майна скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, за яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_5 про витребування та передачу заставного майна (а.с. 33-37).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання взятих на себе зобовязань, встановлених кредитним договором, у останніх, станом на 02 липня 2018 року, враховуючи рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2016 року, утворилась заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 квітня 2007 року в сумі 4593,60 долари США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 02 липня 2018 складає 120937,98 грн., а саме: - нараховані відсотки, згідно кредитного договору (за період з 18 грудня 2015 року по 02 липня 2018 року) 120937,98 грн. та судові витрати.

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №0 від 11 квітня 2007 року (а.с. 38).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, статтею 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення зобовязання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення основного зобовязання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.

Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобовязання, кредитор має право вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту. Розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі за № 6-1457цс16, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу) частин платежу суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак дія така не може бути підставою для переривання перебігу позовної даності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору у межах строку кредитування, тобто до 11 квітня 2014 року, відповідач мав право повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 12 квітня 2014 року відповідач мав обов'язок належно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованістю за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Вказана правова позиція зазначена і в рішенні ОСОБА_6 Палати ВС № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

У вказаному рішенні вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 11 квітня 2014 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

В процесі розгляду справи представник відповідача надав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

У постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зроблено висновок про те, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред'явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов'язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України позивач не мав права нараховувати проценти за кредитом, то вимоги про стягнення таких процентів є необгрунтованими. Отже, відсутні правові підстави для застосування позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена такрож у Постанові ВС від 19 вересня 2018 року у справі №204/3294/14-ц, провадження №61-17184св18.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог не встановлено і в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір в розмірі 1814,07 грн., та у звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, дані витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 553, 559, 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до Ле ОСОБА_2, ОСОБА_3, До Тхи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 листопада 2018 року.

Суддя: О.М. Сегеда