Провадження № 2/761/2240/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Несін Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання права на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом та скасування рішення про визнання правочину нікчемним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа.

В судовому засіданні 07.05.2018 року представник відповідача звернулась до суду із клопотанням про закриття провадження у справі, яке мотивоване тим, що Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від його імені та в межах повноважень виконує дії з забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку або його ліквідації. Окрім того, Фонд є спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства. При цьому посилалась на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2018 року у справі № 820/11591/15.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на правової позиції Верховного Суду України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 755/1700/16-ц.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 2 статті 19 КАС України, визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закону), з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 2 статті 37 цього Закону визначено повноваження Фонду безпосередньо або уповноваженої особи Фонду у разі делегування їй повноважень, до яких належать, зокрема, право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (частини третя та четверта статті 37 Закону).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду, у разі делегування їй повноважень, після запровадження тимчасової адміністрації в банку, фактично набуває всіх повноваження органів управління та контролю банку та діє в тому числі як представник останнього, зокрема в договірних правовідносинах з клієнтами банку.

Разом з тим, Фонд як самостійна юридична особа є особою публічного права (частини перша і друга статті 3 Закону)

Тому, юрисдикція спору, однією зі сторін яких є Фонд, визначається виходячи зі змісту правовідносин та функцій Фонду або його уповноваженої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Із позовної заяви вбачається, що 19.05.2016 року на поточний рахунок позивача, який було відкрито у ПАТ «Банк Михайлівський» надійшли грошові кошти у розмірі 200000,00 грн. від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», тоді як відповідачем було прийнято рішення про встановлення нікчемності вказаної транзакції, яку і оспорює позивач.

Отже, за своїм змістом (суттю, характером) спір, що виник між сторонами, не має ознак публічно-правового, оскільки обумовлений порушенням прав позивача прийняттям рішення щодо визнання правочину у зв'язку із перерахуванням коштів нікчемним, а позовні вимоги ОСОБА_3 не стосуються безпосередньої діяльності (бездіяльності) Фонду, як державної спеціалізованої установи.

Згідно із постановою Верховного Суду України від 14.12.2016р. (правовий висновок 6-2735цс16) та від 09.11.2016 року (правова позиція 6-2309цс16) суд прийшов до висновку, що звернення позивача до Фонду не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.10.2015 року (правова позиція 6-1521цс15) зазначено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі цивільно-правової угоди й уповноважена особа Фонду виступає в указаному спорі від імені сторони такого правочину, не здійснюючи при цьому владних повноважень.

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2735цс16, звернення позивача до Фонду не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 755/1700/16-ц, яка прийнята пізніше, суд прийшов до висновку, що спір не має ознак публічно-правового, якщо обумовлений порушенням прав позивача та не стосуються безпосередньої діяльності (бездіяльності) Фонду, як державної спеціалізованої установи.

Окрім того, відповідно до п. 7 розділу ХІІІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» до Цивільного процесуального кодексу України ) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

В даному випадку, в жодній із постанов Верховного Суду, на які посилаються сторони, не зазначено про відступлення Верховним Судом від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що справа за позовом ОСОБА_3 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а отже у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 255, 259, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання права на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом та скасування рішення про визнання правочину нікчемним - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

СУДДЯ М.А. РИБАК