Справа №538/749/18
Провадження по справі №2/538/387/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Бондарь В.А., за участі секретаря судового засідання Дробот О.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власним житловим приміщенням шляхом виселення зі зняттям з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом і в його обґрунтування зазначив, що він є єдиним власником житлової квартири АДРЕСА_1 (колишня назва вулиці - друге відділення радгоспу імені Мічуріна, та колишня назва вулиці Федоряки) в м. Лохвиця Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.09.1999 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач не є співвласником даного житла, не є членом сім"ї позивача чи родичем, а є сторонньою особою, яка проживає у квартирі та зареєстрована з 25.12.1985 року. До отримання позивачем правовстановлюючого документа відповідач мешкала та була прописана у вказаній квартирі на законних підставах, як член сім"ї колишнього власника житла, батька позивача - ОСОБА_3, який помер 07 березня 1999 року. На даний час добровільно звільнити квартиру ОСОБА_2 відмовляється, тому ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди щодо його вільного користування житлом шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця - друге відділення радгоспу імені Мічуріна, потім була назва вулиці Федоряки) зі зняттям її з реєстраційного обліку та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд усунути перешкоди щодо вільного користування позивачем житлом шляхом виселення відповідача - ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 (колишня назва вулиці - друге відділення радгоспу імені Мічуріна та колишня назва вулиці Федоряки) зі зняттям її з реєстраційного обліку та стягнути з відповідача судові витрати. Вважають , що рішення Лохвицького районного суду від 23.10.2000 року прийнято неправомірно, відповідач не має правових підстав для проживання в квартирі, а позивач є власником спірного майна на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, надали копію рішення Лохвицького районного суду від 23.10.2000 року згідно якого за ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (нині ОСОБА_2) ОСОБА_9 визнано право власності на квартиру, розташовану в м. Лохвиця, ІІ-е відділення радгоспу Мічуріна, буд . 3 , кв. 4, в рівних долях. Ухвалою Полтавського обласного суду рішення залишено без змін і на даний час рішення чинне. В позові просять відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р. кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником житлової квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця - друге відділення радгоспу імені Мічуріна, потім була назва вулиці Федоряки) в м. Лохвиця Полтавської області, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.1999 року.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як пояснив позивач, ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8) не є співвласником даного житла, не є членом його сім"ї, але проживає у квартирі та зареєстрована з 25.12.1985 року, в підтвердження надав копію Домової книги.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Також відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цьогоЗакону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов"язкової реєстрації таких прав.

Судом встановлено, що рішенням Лохвицького районного суду від 23.10.2000 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про розірвання договору найму житлового приміщення відмовлено. Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину задоволено частково. Визнано свідоцтво про право власності на житло від 30.08.1994 року, виданого на ім"я ОСОБА_3 та свідоцтва про право на спадщину виданого на ім"я ОСОБА_1 частково недійсними. Визнано право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на квартиру, розташовану в м. Лохвиця, ІІ-е відділення радгоспу Мічуріна, буд . 3 , кв. 4, в рівних долях. В іншій частині позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовлено.

Ухвалою Полтавського обласного суду від 15.03.2001 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду від 23.10.2000 року залишено без задоволення. Рішення Лохвицького районного суду від 23.10.2000 року залишено без змін.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 15.05.2018 року сформовано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 на даний час не зареєстровано.

Враховуючи викладене, оскільки на підставі рішення Лохвицького районного суду від 23.10.2000 року за ОСОБА_1, ОСОБА_7 та відповідачем в даній справі ОСОБА_8 (нині ОСОБА_2) ОСОБА_9 визнано право власності на квартиру, розташовану в м. Лохвиця, ІІ-е відділення радгоспу Мічуріна, буд . 3 , кв. 4, в рівних долях, тобто ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця - друге відділення радгоспу імені Мічуріна та колишня назва вулиці Федоряки), суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власним житловим приміщенням шляхом виселення зі зняттям з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 76, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 328, 331, 386, 405 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власним житловим приміщенням шляхом виселення зі зняттям з реєстраційного обліку - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: В.А.Бондарь