Справа № 368/607/17 Головуючий у І інстанції Іванюта Т. Є.
Провадження № 22-ц/780/2179/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 46 15.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2018 року м. Київ

Справа № 368/607/17-ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Олійника В.І.,

секретар судового засідання Топольський В.О.

позивач: ОСОБА_4 (апелянт),

відповідач: ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області у складі судді Іванюти Т.Є., від 14 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою .

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 19 травня 2017 року позовна заява залишена без розгляду.

Позивач з вказаним судовим рішенням не погодилася та подала апеляційну скаргу. Просила скасувати вказану ухвалу. Вважала ухвалу незаконною та винесеною з порушенням норм процесуального права. Вважала необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо повторної її неявки у судове засідання та належне повідомлення її про час та місце розгляду справи.

Зазначала також, що посилання суду на відсутність довіреності її представника в матеріалах справи не відповідає дійсності.

27 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначив, що твердження апелянта є необґрунтованими. Просив її залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджало розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач двічі в судове засідання не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

Колегія суддів з цим висновком погодилася, оскільки він відповідає матеріалам справи і узгоджуються з вимогами закону.

За змістом ст. 76, ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України в редакції, які діяли на час постановлення ухвали, судова повістка, адресована фізичній особі, вручалася їй під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручили, поверталася до суду.

Правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки позивача, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що справа призначалася до розгляду неодноразово, в тому числі, двічі поспіль 18 жовтня і 14 листопада 2017 року, про що позивача було повідомлено, відповідно, 10 і 26 жовтня 2017 року. Наведене підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. а.с. 48, 56)

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно залишив позовну заяву без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом першої інстанції норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1) ч.1 ст. 374, ст.ст. 268, 375, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: