Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Кузюри Л.В., Скрипки А.А.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_2

Відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4

Третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2017 року, суддя Косач І.А., місце ухвалення і дата складання повного тексту 04 грудня 2017 року, м. Чернігів

В С Т А Н О В И В :

05 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 (а.с. 2-4), в якому, з урахуванням уточнень просила визнати об'єктом самочинного будівництв прибудову до частини житлового будинку та господарську будівлю, що зведені на належній ОСОБА_5 земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_5 знести ці об'єкти самочинного будівництва - прибудову до частини житлового будинку та господарську будівлю; зобов'язати ОСОБА_5 відновити (відремонтувати) пошкоджену несучу стіну будинку між верандою літ. І (площею 11,90 кв.м.) та кімнатою 1-2 (площею 10,4 кв.м.) та облаштувати засоби відведення (зливу) води та снігу з покрівлі кімнати 1-2 шляхом проведення необхідних заходів згідно будівельно-технічної експертизи. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем на належній їй земельній ділянці по АДРЕСА_1, що межує з земельною ділянкою, власником котрої є позивач, здійснено самочинне будівництво прибудови до частини житлового будинку та господарської будівлі без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, а також з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Зазначає, що сарай зведений на відстані менше 1 метра від жилого будинку позивача, що порушує її інтереси як суміжного землекористувача. Вказувала, що відповідачем ОСОБА_5 ведеться самочинне будівництво прибудови до частини житлового будинку фактично під несущою стіною частини житлового будинку, що належить ОСОБА_3 Наголошує, що перед початком самочинного будівництва прибудови до частини житлового будинку, що належить позивачу ОСОБА_3, відповідачем ОСОБА_5 було знесено (демонтовано) веранду, яка належить ОСОБА_5, та яка значиться на плані під літ. І, площею 11,90 кв.м. Пояснює, що внаслідок демонтажу веранди несуща стіна частини будинку із внутрішньої перетворилася на зовнішню; покрівля веранди теж була демонтована, внаслідок чого несуща спільна стіна зазнає механічного руйнування під впливом різних погодних умов, а тому просить суд зобов'язати ОСОБА_5 також відновити зазначену пошкоджену несучу стіну та облаштувати засоби відведення (зливу) води та снігу з покрівлі кімнати «1-2».

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію за зменшення розміру частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у розмірі 34264 грн та припинити його право власності на належну йому частку у домоволодінні.

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, після уточнення якого 22 квітня 2014 року просила виділити їй в натурі частину житлового будинку АДРЕСА_1, що складається з приміщень за №№ 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7 згідно варіанту № 1 висновку № С-407 будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року, складеного Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою; зобов'язати ОСОБА_3 усунути порушення її, ОСОБА_5, права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 шляхом облаштування засобів відведення води та снігу з покрівлі належної їй частини будинку згідно висновку № С-407 будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року; виділити ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 внатурі частину житлового будинку АДРЕСА_1, якою вони фактично користуються.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилалась на те, що спірний будинок належить сторонам на праві власності в ідеальних частках, а виділ часток житлового будинку в натурі здійснено не було.

Також позивач ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_3 неналежним утриманням спільного будинку та власної земельної ділянки допускає порушення її прав як співвласника спільного будинку та землевласника сусідньої земельної ділянки, оскільки з даху тієї частини будинку, якою фактично користується ОСОБА_3, вода та сніг відводяться на її, ОСОБА_5, земельну ділянку та спільний будинок в тій частині, якою фактично володіє та користується разом зі своїми родичами: невісткою ОСОБА_4 та сином ОСОБА_2

Як зазначає ОСОБА_5, вона є землевласником ще однієї сусідньої з ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, на якій розміщена частина спільного житлового будинку, якою вона фактично користується та яка має відокремлені житлові приміщення з окремим входом, але не виділена жодному зі співвласників в натурі; такою самою невиділеною частиною володіють та користуються ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_5 померла. ОСОБА_2, як її спадкоємець та правонаступник (син), надав заяву про підтримання позовних вимог своєї матері ОСОБА_5, та просив виділити йому, ОСОБА_2, як власнику 1/10 частки у домоволодінні та правонаступнику ОСОБА_5, в натурі частину житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, у відповідності до технічного паспорту БТІ від 22 серпня 2013 року: кімнату «2-1» площею 15,9 кв.м і вартістю 49526 гривень, коридор «2-2» площею 5 кв.м. і вартістю 15574 гривень, кімнату «2-3» площею 7,7 кв.м. і вартістю 23984 гривень, кухню «2-4» площею 12,4 кв.м. і вартістю 38624 гривень, коридор «2-5» площею 2,8 кв.м і вартістю 8722 гривні, кладову «2-6» площею 1,7 кв.м. і вартістю 5295 гривень, кімнату «2-7» площею 8,6 кв.м. і вартістю 26788 гривень, погреб «а» вартістю 18502 гривні, гараж «Д» вартістю 27268 гривень, що загалом складає 36/100 часток у цьому домоволодінні і вартістю 214283 гривень, із яких по будинку частка загальною площею 54,1 кв.м. і вартістю 168513 гривень, стягнувши на його користь з ОСОБА_3 25206 гривень грошової компенсації в рахунок відшкодування зменшення частки у праві власності на домоволодіння, згідно варіанту № 1 поділу домоволодіння у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2017 року за № 34-16 (додаток № 1.1);

- виділити ОСОБА_4 в натурі частину житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, у відповідності до технічного паспорту БТІ від 22 серпня 2013 року: веранду «3-І» площею 11,9 кв.м. і вартістю 21402 гривень, тамбур «3-ІІ» площею 2,8 кв.м. і вартістю 7905 гривень, кімнату «3-2» площею 16,4 кв.м. і вартістю 51083 гривень, кімнату «3-3» площею 18,4 кв.м. і вартістю 57313 гривень, ґанок «а » вартістю 654 гривні, вбиральню «Ж» вартістю 2292 гривні, що загалом складає 23/100 частин у домоволодінні і вартістю 140649 гривень, із яких по будинку частка загальною площею 49,5 кв.м. і вартістю 137703 гривні, стягнувши на її користь з ОСОБА_3 19011 гривень в рахунок відшкодування зменшення частки у праві власності на домоволодіння, згідно варіанту № 1 поділу домоволодіння у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2017 року за № 34-16 (додаток № 1.1);

- виділити ОСОБА_3 в натурі частину житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, у відповідності до технічного паспорту БТІ від 22 серпня 2013 року: кімнату «1-2» площею 10,4 кв.м. і вартістю 32394 гривні, кімнату «1-3» площею 12,5 кв.м. і вартістю 38935 гривень, кімнату «1-4» площею 12,4 кв.м. і вартістю 38624 гривні, кухню «1-5» площею 11,3 кв.м. і вартістю 35198 гривень, санвузол «1-6» площею 5,5 кв.м. і вартістю 17132 гривні, тамбур «1-7» площею 4,8 к.м. і вартістю 14951 гривня, ґанок «а » вартістю 6088 гривень, гараж «Б» вартістю 30868 гривень, сарай «Б1» вартістю 18874 гривні, оглядову яму «б» вартістю 1885 гривень, погреб «В» вартістю 8842 гривні, що загалом складає 41/100 частин у домоволодінні і вартістю 243791 гривня, із яких по будинку частка загальною площею 56,9 кв.м. і вартістю 177234 гривні, згідно варіанту № 1 поділу домоволодіння у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2017 року за № 34-16 (додаток № 1.1);

- зобов'язати ОСОБА_3 усунути порушення права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом облаштування засобів відведення води та снігу з покрівлі частини спірного житлового будинку по АДРЕСА_1, якою користується ОСОБА_3, згідно висновку № С-407 будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року, складеного Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою; - вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі понесених ОСОБА_5 за проведення судових експертиз у справі.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 2 липня 2014 року в первісному позові ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Виділено ОСОБА_5 в натурі 3/10 частин віснуючій площі забудови житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: коридор 2-2 площею 5,0 кв.м., кімнату 2-3 площею 7,7кв.м., кухню 2-4 площею 12,4 кв.м., коридор 2-5 площею 2,8 кв.м., кладову 2-6 площею 1,7 кв.м., кімнату 2-7 площею 8,6 кв.м., загальною вартістю 157700 грн.

Виділено в натурі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 4/15 частин в існуючій площі забудови житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: кімнату 2-1 площею 15,9 кв.м., кімнату 3-2 площею 16,4кв.м., кімнату 3-3 площею 18,4 кв.м., загальною вартістю 209303 грн.

Виділено в натурі ОСОБА_3 1/3 частину в існуючій площі забудови житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: кімнату 1-2 площею 10,4 кв.м., кімнату 1-3 площею 12,5 кв.м., кімнату 1-4 площею 12,4 кв.м., кухню 1-5 площею 11,3 кв.м., санвузол 1-6 площею 5,5кв.м., тамбур 1-7 площею 4,8 кв.м., загальною вартістю 234898 грн.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути порушення права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2, шляхом облаштування засобів відведення води та снігу з покрівлі належної ОСОБА_3 частини будинку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за зменшення частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у розмірі 34264 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2014 року скасовано в частині задоволення зустрічних позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та в частині розподілу судових витрат.

Відмовлено в зустрічних позовах ОСОБА_5 та ОСОБА_2

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2014року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року у частині відмови в зустрічних позовах ОСОБА_5 та ОСОБА_2 скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 2 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 серпня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2017 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення компенсації за зменшення частки у праві власності на житловий будинок залишена без розгляду.

Останнім рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділення частки майна в натурі та зобов'язання вчинити дії відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2017 року суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим, а обставини, які мають значення для справи, встановлені неправильно.

Апелянт не погоджується з висновком першої інстанції про те, що у спірному будинку проведені самочинні реконструкції та конструктивні зміни, оскільки, як зазначає апелянт, фактично у будинку були проведені лише переобладнання та перепланування без втручання в несучі і захисні конструкції та без втручання у інженерні системи загального користування, що відповідно до ст. 152 ЖК України не потребує отримання документів та введення в експлуатацію.

Апелянт вважає, що судом не враховані положення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та не враховано, що прибудови «І» та ганок «ІІ» зруйновані у зв'язку з недосягненням співвласниками будинку згоди щодо утримання зазначеного майна.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позові заявлено вимогу про виділення самочинно збудованих будівель і споруд і зазначає, що єдиною такою спорудою була прибудова «А-1-1», проте в ході розгляду справи у суді була введена в експлуатацію ОСОБА_5 згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 30 листопада 2015 року і на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення не була об'єктом самочинного будівництва в розумінні ст. 376 ЦК України. Натепер зазначена прибудова знаходиться на земельній ділянці, яка належить апелянту на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 вересня 2017 року.

Окрім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному будинку проведені реконструкції і зміни, що змінили площу, конструкцію і розмірі самого будинку, оскільки за висновками експертів від 23 грудня 2015 року та від 10 серпня 2016 року були встановлені лише відсутність прибудов «І» та ганку «ІІ» та наявність прибудови «А-1-1», але не були встановлені зміни зовнішніх параметрів спірного будинку, його конфігурації.

Як зазначає апелянт, згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2017 року є технічна можливість та запропоновані варіанти поділу спірного домоволодіння та виділення внатурі його співвласникам ізольованих частин у вигляді окремих квартир, які відповідно до встановленого порядку користування вже фактично були відокремлені у будинку кожним співвласником.

На думку апелянта, застосована судом правова позиція, сформульована у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, стосується спору, який розглядався судами по суті до внесення змін до ст. 152 ЖК України і не стосується суті спору, який існує натепер.

Відзив учасниками судового розгляду справи не подавався.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце повідомлена належним чином.

Оскільки, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, інвентаризаційну справу № 2098 на будинок АДРЕСА_1, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок на час розгляду справи був неодноразово реконструйований, змінена його площу, конструкцію, розміри; крім того позивач просить виділити в натурі самочинно збудовані будівлі та об'єкти, які на час розгляду фактично не існують, а тому суд прийшов до висновку, що вимоги про поділ будинку в натурі не підлягають задоволенню, оскільки сторонами належним чином не оформлено право власності на спірне домоволодіння та не вирішено питання щодо узаконення самочинно збудованих об'єктів, дані технічного паспорту від 2013 року не відповідають дійсності.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 ставить вимогу про усунунення порушення права власності на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1, проте спірна ділянка перебуває у власності ОСОБА_4, яка до суду з відповідною вимогою не звертається, а тому у задоволенні позову в цій частині також відмовлено, оскільки ОСОБА_2 не є власником зазначеної земельної ділянки.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено таке.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30 серпня 1972 року ОСОБА_5 є власником 2/5 частин жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 (том 1 а.с.47).

На підставі договору про порядок користування частинами жилого будинку між учасниками спільної часткової власності від 24 січня 1987 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, у користування ОСОБА_5 переходить частина будинку, яка складається з: житлової кімнати площею 7,7 кв.м., зазначеній на плані цифрами «2-3», коридору площею 5,0 кв.м., зазначеному «2-2», кухні площею 12,4 кв.м., зазначеній «2-4», коридору площею 2,8 кв.м., зазначеному «2-5», кладової площею 1,7 кв.м., зазначеної «2-6», житлової кімнати площею 8,6 кв.м., зазначеній «2-7», веранди «а», погребу «а3», сараю «К», душу «з», гаража «Д», частини огорожі, туалету «з1», що складає 3/10 частини вказаного будинку (том 1 а.с.46).

21 серпня 1998 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладений Договір купівлі-продажу частини будинку та земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 купила 4/15 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 (том 1 а.с.36).

Як убачається з наявних у матеріалах справи копій Державних актів на право приватної власності на землю від 15.02.1999 року та 17.02.1998 року, ОСОБА_5 є власником земельних ділянок площею 324 кв.м. та 278 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (том 1 а.с.44-45).

Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовувались і не заперечувались.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 29 грудня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладений Договір дарування частини житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 4/15 частин жилого будинку АДРЕСА_1; на земельній ділянці розміром 1202 кв.м. розташований жилий будинок дерев'яний «А-1», житлова площа якого становить 94,3 кв.м., з надвірних будівель є: сарай деревяний - Б, льох цегляний - В, гараж металевий - Д, вбиральня цегляна - Е, вбиральня дерев'яна - Ж, душ дерев'яний - З, вбиральня дерев'яна - З-1, сарай дерев'яний - К, огорожа дерев'яна - № 1-4 (том 1 а.с.23).

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що 31 грудня 2004 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладений Договір дарування частини житлового будинку, відповідно до якого дарувальник передає майно (ідеально 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями) у власність Обдаровуваної безоплатно; ця 1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що відчужуються за даним Договором розташована в АДРЕСА_1; на земельній ділянці площею 1202 кв.м. розташовано: житловий будинок літерою «А-1» дерев'яний обкладений цеглою, житловою площею 100,2 кв.м., з надвірних будівель є: сарай літ. «Б» цегляний, гараж літ «Д» металевий, вбиральня літ «Е» цегляна, вбиральня літ. «Ж» дерев'яна, душ літ «З» дерев'яний, вбиральня літ. «З1» дерев'яна, сарай літ. «К» дерев'яний, огорожа «1-4» металева, дерев'яна (том 1 а.с.10).

Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 25 квітня 2006 року, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0415 га, яка розташована в АДРЕСА_1; 11 липня 2006 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку (том 2 а.с.5,6).

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 27 травня 2015року, убачається, що ОСОБА_4 на підставі договору дарування зареєструвала право приватної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1; кадастровий номер: НОМЕР_1, дата державної реєстрації земельної ділянки: 30.12.2013; цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площа: 0,0324 га (том 2 а.с.183).

Учасники судового розгляду ці обставини не заперечували і не спростовували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть (том 3 а.с.190).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 отримав спадщину, яка складається з 3/10 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1; житловий будинок в цілому дерев'яний, обкладений цеглою, в плані позначений літерою «А-1» загальною площею 178,7 кв.м., житловою площею 100,2 кв.м. (том 3 а.с.234).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просив виділити частки майна в натурі між співвласниками спірного будинку.

По справі були призначені та проведені наступні експертизи:

- судова будівельна-технічна експертиза, за висновком від 28 лютого 2014 року якої запропоновано два варіанти розподілу будинку по АДРЕСА_1 в існуючій площі забудови в частках 3/10, 1/10, 4/15, 1/3 з обладнанням трьох ізольованих квартир з зазначенням необхідних переобладнань (том 1 а.с. 97-118);

- судова будівельно-технічна експертизі, за висновком від 23.12.2015 року якої встановлено, що площа і конфігурація житлового будинку АДРЕСА_1 не відповідає площі і конфігурації цього будинку, які вказано в технічному паспорті, що був виготовлений станом на 22 серпня 2013 року (том 2 а.с.138-152);

- судова будівельно-технічна експертиза, за висновком від 10 серпня 2016 року якої запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами відповідно до часток співвласників 3/10, 1/10, 4/15, враховуючи фактичне об'ємно-планувальне та конструктивне рішення житлового будинку та господарських будівель і споруд, їх розміщення на земельній ділянці, частки співвласників з урахуванням відсутніх елементів будинку та фактичним порядком користування що склався, а також вимоги нормативних документів, зокрема ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сілких поселень», ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» (том 3 а.с. 2-21);

- судова будівельно-технічна експертизі, за висновком від 30 червня 2017 року якої запропоновано три варіанти поділу будинку між співвласникаи житлового будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 з урахуванням відсутніх та переобладнаних елементів домоволодіння, які існували станом на 22 серпня 2013 року згідн технічного паспорнту БТІ з урахуванням фактичного користування будинком та з урахуванням порава власності на земельні ділянки (том 3 а.с. 117-160).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Тому виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Пункитами 1.2, 2.1, 2.4 зазначеної Інструкції предбачено, що поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції встановлено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст. 316, 317, ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України, право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) в натурі згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

В розумінні частини першої статті 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146.

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376, розділу 3.4 Методичних рекомендацій N 146, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об'єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Крім того, відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна", затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127, виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка.

Після одержання суб'єктом господарювання інформації про прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва у примітку раніше проставленого штампа уноситься запис номера та дати документа про прийняття в експлуатацію.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 був виготовлений 22 серпня 2013 року (том 1 а.с. 7-9).

Висновком експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизі від 23 грудня 2015 року встановлено, що площа і конфігурація житлового будинку АДРЕСА_1 не відповідає площі і конфігурації цього будинку, які вказано в технічному паспорті, що був виготовлений станом на 22 серпня 2013 року. Також встановлено наявність влаштування нових дверних та віконних прорізів, закриття існуючих дверних та віконних прорізів, зміна призначення кімнат порівняно з даними, які вказано в технічному паспорті на будинок, який виготовлений станом на 22 серпня 2013 року.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази про прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість поділу спірного будинку та прибудинкової території, оскільки сторонами належним чином не оформлено право власності на спірне домоволодіння та не вирішено питання щодо узаконення самочинно збудованих об'єктів, дані технічного паспорту від 2013 року не відповідають дійсності.

Твердження апелянта про те, що у будинку були проведені лише переобладнання та перепланування без втручання в несучі і захисні конструкції, інженерні системи загального користування, що відповідно до ст. 152 ЖК України не потребує отримання документів та введення в експлуатацію, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки спростовується висновками експертів за висновком від 28 лютого 2014 року та від 23 грудня 2015 року за результатами проведення судових будівельно-технічних експертиз.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що усупереч положень ст. 81 ЦПК України позивачем за зустрічним позовом не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів, які б безсумнівно і достовірно підтвердили наявність порушених його прав або законних інтересів, що підлягали б судовому захисту.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: