Справа №482/1762/16-ц 21.05.2018
Провадження №22-ц/784/702/18
Справа № 482/1762/16ц
Провадження № 22ц/784/702/18 Головуючий у 1-ї інстанції Баранкевич В.О.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Цуркан І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 8 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Баранкевич В.О. в залі судових засідань в місті Нова Одеса Миколаївської області о 9 годині 30 хвилин зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення 41 639 грн. 64 коп. заборгованості за анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з відкриттям карткового рахунку з використанням платіжної картки та її обслуговування.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_2 в порушення умов укладеного з ним 4 червня 2010 року договору кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» у встановлені строки не погашає суму основного кредиту і проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням штрафних санкцій.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 8 лютого 2018 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 26 066 грн. 56 коп. заборгованості за договором і 862 грн. 62 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неповним зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На його думку суд не врахував той факт, що банком не надано доказів на укладення ним договору на умовах кредитування, отримання ним платіжної картки, ПІН-коду та використовування кредитних коштів, а тому відсутні підстави для стягнення з нього кредитної заборгованості.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, банк направив письмовий відзив, в якому вважав її доводи необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 4 червня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір за анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з відкриттям карткового рахунку з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за яким останній отримав кредитний ліміт коштів в розмірі 18 200 грн. 00 коп. з кінцевим терміном їх повернення, що відповідає строку дії картки під 2,5% на місяць, а також зі сплатою пені та штрафів за Умовами кредитування (а.с.10-47, 146).

Вказаний договір складається із анкети-заяви позичальника, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Пунктами 1.1.1.37, 1.1.1.75, 1.1.1.76, 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за заявою-анкетою клієнту надають банківські послуги з відкриттям рахунку, наданням платіжної картки та ПІН-коду до неї. При цьому клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг передбачають, зокрема: за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.12.6; при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову - п. 2.1.1.7.6.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг, що укладено між ним та банком, та підтверджено його підписом як у заяві-анкеті (а.с.11), так і у довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.146).

Цим підписом у анкеті-заяві він підтвердив також отримання платіжної картки та ПІН-коду до неї (а.с.11), а тому його посилання на недоведеність банком обставин щодо укладення між ними договору не є слушними.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 , ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Тому на виконання зобовязань, що виникли між сторонами, банком відповідачу як позичальнику, починаючи з 2010 року і по наступний час надано у користування чотири платіжних картки, в тому числі остання зі строком дії до жовтня 2018 року за №73779 (а.с.140).

З усіма платіжними картками, на момент їх отримання, відповідача ОСОБА_2 сфотографовано у відділенні банка у відповідності до вимог пунктів 1.1.7.37, 1.1.7.39, 1.1.7.40 Умов та Правил надання банківських послуг, а тому його доводи щодо відсутності доказів використання ним платіжних засобів з метою використання кредитних коштів є неспроможними (а.с.141-145).

Станом на 31 травня 2015 року банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складала 41 639 грн. 64 коп. (17 547 грн. 20 коп. - тіло кредиту, 6666 грн. 00 коп. - проценти за користування кредитом, 13 917 грн. 41 коп. пеня за прострочене зобовязання, 1 050 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу і 1 959 грн. 03 коп. процентна складова штрафу).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Тому, підписавши 4 червня 2010 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач був повідомлений про зміст цих Умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також зміст заяви, Умов та Правил, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 17 547 грн. 20 коп., 4 866 грн. процентів, виходячи з пункту 1.1.3.2.4 Умов та Правил з відсотковою ставкою 27,6% річних, замість 30% річних за умовами кредитування, що підписані позичальником, а також пеню в розмірі 3 653 грн. 30 коп., відмовив у стягненні штрафу у звязку з відсутністю підстав для подвійного стягнення штрафних санкції.

Наведений судом розрахунок жодною стороною не оспорено, та в якості доводів апеляційної скарги не наведено, а тому не є підставою для його перегляду у сторону збільшення за Умовами кредитування, підписаними відповідачем ОСОБА_2.

В той же час, вважаючи, що місцевий суд безпідставно стягнув кредитну заборгованість, відповідач посилався, спочатку на неотримання ним платіжної картки та ПІН-коду, що спростовано банком за допомогою письмових доказів, а потім на її крадіжку та неможливість, таким чином, ним використовувати кредитні кошти.

Разом з тим, із змісту пунктів 1.1.1.75, 1.1.1.76, 1.1.1.102, 1.1.2.1.2, 1.1.2.1.12, 1.1.2.1.13- 1.1.2.1.15, 2.1.1.5.1-2.1.1.5.12 Умов та правил надання банківських послуг (що діяли на час виникнення спірних відносин) убачається, що банк не несе відповідальність за використовування платіжної картки позичальника третіми особами, а позичальник зобовязаний належним чином використовувати платіжну картку, сприяти її збереженню та не повідомленню її ПІН-коду іншими особам, так як несе повну відповідальність за вчинення усіх дій з відкритим на його імя картковим рахунком. У випадку несанкціонованого використання платіжної картки клієнт терміново повинен про це повідомити банк з метою виставлення СТОП-листу та блокування операції за його картковим рахунком.

З наявних в матеріалах справи документів слідує, що дійсно у жовтні 2015 року у домоволодінні відповідача мала місце крадіжка, але водяного насосу. Даних щодо крадіжки платіжної картки не має, як немає і відповідного повідомлення банку щодо її блокування (а.с.75-76, 82).

Таким чином обставин, які б давали підстави для відмови у стягненні кредитної заборгованості, що нарахована банком та перерахована судом, апеляційним судом не встановлено.

Одночасно враховуючи подачу апеляційної скарги відповідачем, колегія суддів не може вийти за її межі, і тому не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції та стягнення процентів у більшому розмірі, ніж розраховано судом.

Отже, у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 8 лютого 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути з цього часу оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. ОСОБА_3 Локтіонова