АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/234/13Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/488/18 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Сташків Б. І., Дикун С. І.,

секретар - Романюк Х.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 1 лютого 2018 року, постановлену суддею Федорончуком В.Б. у цивільній справі №595/234/13 за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 звернулось в суд із скаргою на бездіяльність Головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3, та про скасування постанови Головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 23 грудня 2016 року у виконавчому провадженні ВП №50307407 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скаргу обґрунтовано тим, що у 19 лютого 2016 року ПАТ ОСОБА_1 пред'явив до виконання виконавчий лист, виданий на підставі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2013 року у справі №595/234/13-ц за позовом ПАТ ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судового збору в сумі 1244,86 грн., у зв'язку із чим було відкрито виконавче провадження ВП №50307407. Постановою Головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 від 23.12.2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу. Заявник вважає, що державним виконавцем не вчинено усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2018 року в задоволенні скарги ПАТ ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким скаргу задовольнити. Вказує, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не враховано те, що державним виконавцем не вжито усіх заходів, передбачених ст. 18 Закону України Про виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися.

ПАТ ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказав про слухання справи у суді апеляційної інстанції без участі представника банку.

Бучацький міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендоввним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

На виконанні у Бучацькому міжрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходився виконавчий лист, виданий Бучацьким районним судом Тернопільської області 26.06.2013 року на підставі судового рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.03.2013 року у справі №595/234/13-ц за позовом ПАТ ОСОБА_1 банк до ОСОБА_2 про стягнення судового збору в сумі 1244,86 грн.

Вказаний виконавчий лист пред'явлений стягувачем до виконання 19.02.2016 року.

Постановою головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 (ВП №50307407) від 23.12.2016 року виконавчий лист № 595/234/13-ц, виданий 26.06.2013 року, повернуто стягувачу.

Як вбачається із змісту вказаної постанови, підставою повернення виконавчого документу стало те, що вжиті державним виконавцем заходи при примусовому виконанні виконавчого документу виявились безрезультатними, майна та коштів, на які б можна було звернути стягнення, та яке б належало боржнику на праві власності, не виявлено, що підтверджується відповідними довідками та актами державного виконавця, які містяться у матеріалах виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги ПАТ ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Бучацьким міжрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вжито усіх дій, передбачених Законом України Про виконавче провадження, що підтверджується наданими останнім доказами.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, так як вони не відповідають обставинам справи, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 18 цього Закону визначено обов'язки державного виконавця.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На підтвердження того, що Бучацьким міжрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вжито усіх дій, передбачених Законом України Про виконавче провадження, суд першої інстанції взяв до уваги подані державним виконавцем докази, зокрема:

-ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 червня 2014 року (а.с. 44), якою обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України;

-відповідь УМВСУ України від 17.06.2014 року №816 (а.с. 42) про відсутність зареєстрованих за ОСОБА_2 транспортних засобів;

-запит №15.06.2015 року №4694/03-32/4 до Бучацького РЦЗ (а.с 39) щодо надання відомостей про працевлаштування боржника та перебування його на обліку як безробітного;

-відповідь №НОМЕР_1 від 13.08.2014 року Держаної податкової служби України на запит №6429009 від 12.08.2014 року у виконавчому провадженні ВП №43907836 (а.с. 38);

-відповідь №НОМЕР_2 від 13.08.2014 року Держаної податкової служби України на запит №6429044 12.08.2014 року у виконавчому провадженні ВП №43907836 (а.с. 35);

-відповідь №НОМЕР_3 від 12.08.2014 року Пенсійного фонду України на запит №6429063 від 12.08.2014 року у виконавчому провадженні ВП №43907836 (а.с. 36);

-відповідь №НОМЕР_4 від 12.08.2014 року Пенсійного фонду України на запит №6429080 від 12.08.2014 року у виконавчому провадженні ВП №43907836 (а.с. 37);

-відповідь №НОМЕР_5 від 23.12.2014 року Державної податкової служби України на запит №8950366 від 22.12.2014 року у виконавчому провадженні ВП №45900871 (а.с. 41);

-відповідь №НОМЕР_6 від 23.12.2014 року Державної податкової служби України на запит №8950367 від 22.12.2014 року (а.с. 41);

-відповідь №НОМЕР_7 від 15.01.2015 року Пенсійного фонду України на запит №8950386 від 22.12.2014 року у виконавчому провадженні ВП № 45900871 (а.с. 41);

-відповідь №НОМЕР_8 від 15.01.2015 року Пенсійного фонду України на запит №8950374 від 22.12.2014 року (а.с. 41);

-відповідь №НОМЕР_9 від 20.04.2017 року Пенсійного фонду України на запит №27200238 від 20.04.2017 року у виконавчому провадженні ВП № 47821027 (а.с. 33);

-відповідь №НОМЕР_10 від 20.04.2017 року Пенсійного фонду України на запит №27200239 від 20.04.2017 року у виконавчому провадженні ВП № 47821027 (а.с. 34);

-відповідь №НОМЕР_11 від 20.04.2017 року Державної фіскальної служби України на запит №27200247 від 20.04.2017 року у виконавчому провадженні ВП № 47821027 (а.с. 27);

-відповідь №НОМЕР_12 від 20.04.2017 року Державної фіскальної служби України на запит №27200246 від 20.04.2017 року у виконавчому провадженні ВП № 47821027 (а.с. 28);

-відповідь №НОМЕР_13 від 23.11.2017 року Державної фіскальної служби України на запит №33234828 від 22.11.2017 року у виконавчому провадженні ВП № 47821027 (а.с. 30);

-відповідь №НОМЕР_14 від 24.11.2017 року Державної фіскальної служби України на запит №33234829 від 22.11.2017 року у виконавчому провадженні ВП № 47821027 (а.с. 29);

-відповідь №НОМЕР_15 від 22.11.2017 року Державної фіскальної служби України на запит №33234814 від 22.11.2017 року у виконавчому провадженні ВП № 47821027 (а.с. 32);

-відповідь №НОМЕР_16 від 22.11.2017 року Державної фіскальної служби України на запит №33234815 від 22.11.2017 року у виконавчому провадженні ВП № 47821027 (а.с. 31).

Проте, зазначені докази не є належними, достатніми та достовірними, так як зазначені у них виконавчі дії вчинені у 2014, 2015 роках тобто до пред'явлення виконавчого документа до виконання у лютому 2016 року, та у 2017 році після повернення виконавчого документа стягувачу, номери виконавчих проваджень у цих документах відмінні від номера виконавчого провадження, зазначеного у постанові від 23.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, на що суд першої інстанції увагу не звернув.

Тому апеляційним судом було запропоновано Бучацькому міжрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надати інформацію щодо виконавчого провадження ВП № 50307407 (так як саме такий номер ВП зазначений у постанові від 23.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві).

Однак, жодних відомостей Бучацький міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області апеляційному суду Тернопільської області не надав.

Оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення у 2016 році у виконавчому провадженні ВП № 50307407 виконавчих дій з виконання виконавчого листа, виданого Бучацьким районним судом Тернопільської області на виконання судового рішення від 28.03.2013 року, з урахуванням того, що інформація по виконавчому провадженні ВП № 50307407 відсутня в ЄДРВП, колегія суддів приходить до висновку про порушення прав стягувача неправомірною бездіяльністю державного виконавця.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає до задоволення, ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 1 лютого 2018 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 задовольнити, визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 50307407 та скасувати постанову Головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 від 23 грудня 2016 року у виконавчому провадженні ВП № 50307407 про повернення виконавчого документа стягувачу.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 1 лютого 2018 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким скаргу публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 50307407.

Скасувати постанову Головного державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 від 23 грудня 2016 року у виконавчому провадженні ВП № 50307407 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 року.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4