ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/470/18 Справа № 210/2815/17 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2018 року, ухваленого суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» ( надалі -ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа ПО ПТМГПУ ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В мотивування заявлених вимог зазначив, що наказом по підприємству № 677/л від 29.06.2017 його звільнено з посади електрогазозварника 5 розряду цеху ремонту металургійного обладнання № 2 ремонтного виробництва) за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення слугував наказ по підприємству № 1052 від 16.08.2016 року «Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства». Наказом № 1052 визначено, що при внесені змін в організаційну структуру управління підприємства виключити штатні одиниці згідно додатку 1, у тому числі виключити і посаду, на якій працював ОСОБА_1.

Вважає, звільнення незаконним, здійсненим з порушенням чинного трудового законодавства, так як було допущене порушення ст. 43 КЗпП України, якою встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частиною 7 ст. 43 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації лише у разі, якщо в рішенні про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору немає обґрунтування такої відмови. На ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» створено первинну організацію профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», членом якої він є.

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 04.05.2017 звернулось до первинної організації профспілки з поданням № 05-1592 з проханням надати згоду на його звільнення за скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідь на подання первинна організація профспілки направила витяг із протоколу засідання президії профкому від 17.05.2017р., в якому містилась відмова в наданні згоди на його звільнення в зв'язку з тим, що на час розгляду подання президією профкому він знаходився на лікарняному. Адміністрація дану відмову безпідставно вважає необґрунтованою. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Також звільнення вважає незаконним та здійснене з грубим порушенням ст. 42 КЗпП України.

Позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 677/л від 29.06.2017р. про звільнення з підприємства за скороченням штату, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день час винесення рішення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2018 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 677/л від 29.06.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з Публічного акціонерного товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг" за скороченням штату. Поновлено ОСОБА_1 на посаді електрогазозварника 5 розряду змінний персонал ( ремонт обладнання агломераційних цехів) цеху ремонту металургійного обладнання № 2 ремонтного виробництва ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг". Стягнуто з ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 51071,72 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь держави судовий збір 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ „АрселорМіттал Кривий Ріг", посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача з тих підстав, що відповідачем не було дотримано вимог ч.2 ст.40, ч.3 ст.40 та ст. 49-2 КЗпП України, не прийнято до уваги, що позивач відмовився від переведення на запропоновані посади, оскільки не звернувся із заявою про переведення. Судом не враховано, що підприємство відповідача вправі на власний розсуд приймати рішення щодо внесення змін в організацію виробництва та праці а перебування позивача на лікарняному на момент розгляду ПО ПТМГПУ ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» подання про його звільнення не є підставою для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення.

Представник відповідача вважає, що позиція суду щодо відсутності в наказах № 370 та 380 терміну ознайомлення з ними працівників не позбавляє позивача прямого обов'язку своєчасно і належним чином виконувати свої трудові функції.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому правильність висновків суду першої інстанції поза межами апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряються.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши представника відповідача Стадник Я.В., яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.09.2001 року згідно з розпорядженням №1476 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» електрогазозварником (а.с.7).

29.06.2017 згідно з наказом по підприємству № 677/л ОСОБА_1 був звільнений з посади електрогазозварника 5 розряду змінний персонал (ремонт обладнання агломераційних цехів) цеху ремонту металургійного обладнання №2 ремонтного виробництва) за скороченням штату, п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.10-11).

16.08.2016р. Наказом №1052 від 16.08.2016 «Про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства» (далі - Наказ №1052) з метою впровадження в агломераційних цехах аглодоменного департаменту цільової системи ремонтів і обслуговування обладнання цехів підприємства, виконання корпоративних єтандартів, для забезпечення ефективного планування і контроля ефективності проведення ТОіР обладнання і покращення виробничих показників було вирішено внести зміни до організаційної структури і штатного розпису підприємства. Зокрема: виключити певні штатні одиниці, в тому числі - штатну одиницю «електрогазозварювальник 5 розряду змінний персонал (ремонт обладнання агломерацйних цехів) цеха ремонту металургійного обладнання №2 ремонтного виробництва» (а.с.17).

ОСОБА_1, що обіймав вказану посаду, був ознайомлений з зазначеним Наказом, від підпису в листі ознайомлення відмовився, про що було складено акт від 23.08.2017 (а.с.66-67).

01.03.2017р. ОСОБА_1 було направлено попередження №1 про можливе вивільнення не раніше 03.05.2017р. з пропонуванням переведення на вакансію електрогазозварювальник 5 розряду агломераційних цехів №№1-3 АДД, встановлено строк для подання особистої заяви про переведення, а також з пропонуванням іншої роботи відповідно до «Переліку вакантних місць на підприємстві, що пропонуються електрогазозварювальнику 5 розряду ЦРМО ремонтного виробництва ОСОБА_1, для вирішення питання про його подальше працевлаштування з урахуванням наявної в нього професії станом на 01.03.2017р. та Переліку вакантних місць на підприємстві, що пропонуються електрогазозварювальнику 5 розряду ЦРМО ремо виробництва ОСОБА_1, для вирішення питання про його подальше працевлаштування на іншу роботу, яку він може виконувати з урахуванням перенавчання за рахунок к підприємства, станом на 01.03.2017р.» за вих.№05-813. Вказане засвідчується Актом №1 надання роботи від 01.03.2017 (а.с.17, 18).

26.04.2017р. позивачу повторно було запропоновано іншу роботу згідно з Переліку вакантних місць на підприємстві, що пропонуються електрогазозварювальнику 5 розряду ЦРМО ремонтного виробництва ОСОБА_1, для вирішення питання про його подальше працевлаштування з урахуванням наявної в нього професії, станом на 26.04.2017р. та Переліку, вакантних місць на підприємстві, що пропонуються електрогазозварювальнику 5 розряду ЦРМО ремонтного виробництва ОСОБА_1, для вирішення питання про його подальше працевлаштування на іншу роботу, яку він може виконувати з урахуванням перенавчання за рахунок коштів підприємства, станом на 26.04.2017р.» за вих.№05-1536 (Акт №2 про надання роботи від 26.04.2017р.) (а.с.20)

Позивач відмовився від переведення на запропоновані посади, оскільки не звернувся із особистою заявою про переведення.

04.05.2017р. адміністрацією підприємства було направлено подання за вих.№05-1592 до профспілкового комітету Первинної організації Профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості ПАТ «АМКР», членом якої був позивач, про надання згоди на звільнення останнього з підприємства (а.с.21).

Відповідно до виписки з протоколу засідання президіума профкому ПАТ "АМКР"17.05.2017р. №117 було постановлено відмовити в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з перебуванням його на лікарняному (а.с.22).

29.06.2017р. винесено Наказ №677/л «Про звільнення з підприємства по скороченню штату ОСОБА_1 В Наказі зазначено, що крім пропонування іншої роботи з наявних вакансій на підприємстві, ОСОБА_1 13.03.2017, 06.04.2017, 18.04.2017, 04.05.2017, 12.05.2017 и 16.05.2017 для самостійного пошуку роботи з метою працевлаштування відповідно до п.4.5. діючого на підприємстві Колективного договору, надавалася можливість пошуку нового місця роботи в робочий час з оплатою по середньому заробітку. Використавши наданий йому час, ОСОБА_1 не проінформував комісію по вивільненню про результати пошуку, заяви про переведення на іншу роботу не подавав (а.с.10-11).

Суд першої інстанції, частково, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, виходив з того, що на момент розгляду подання ОСОБА_1 перебував на лікарняному, тому відмова президії профкому ПО ПМГУ ПАТ «АМКР» у дачі згоди на звільнення позивача є обґрунтованою, що відповідачем не було дотримано вимог ч.2., ч.3 ст.40, ст.49-2 КЗпП України, з таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Нормами п.1 ч.І, ст.40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.І ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

В той же час, згідно ч.7 ст.43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Так, ч.4 ст.40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно ст.6 Закону України «Про охорону праці» працівника, який за станом здоров'я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.9 зазначеного закону за працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, зберігаються місце роботи (посада) та середня заробітна плата на весь період до відновлення працездатності або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. У разі неможливості виконання потерпілим попередньої роботи проводяться його навчання і перекваліфікація, а також працевлаштування відповідно до медичних рекомендацій.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що в період з 12.06.2017 по 26.06.2017 позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у поліклініці гірничого департаменту з приводу професійного захворювання, що підтверджено випискою - епікризом №2296/660 (а.с.160-161).

З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання № 745 від 20 червня 2017 року видно, що ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання, діагноз радикулопатія шийна С5-С8 та попереково-крижова L5, S1 на фоні полі сегментарної дископатії, стенозу хребтового канала, з вираженими статико-динамічними порушеннями, синдром бацилярних артерій з вестибулярною дисфункцією вираженого ступеню та цефалгією; периферичним нейросудинним синдромом та нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. Суп.д-з: Хр. гастродуоденіт, ф. ремісії. Початкові явища нейросенсорної приглухуватості. Синдром сухого ока. Трудові рекомендації: протипоказана важка фізична праця, робота в умовах впливу несприятливого мікроклімату, біля рухаючи механізмів, вогню, на висоті, та робота в нічні зміни (а.с.163 - 164).

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією видно, що з 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням на строк до 01 жовтня 2018 року (а.с.159).

Колегія суддів вважає, що на момент звільнення ОСОБА_1 з роботи 29 червня 2017 року відповідачу не могло бути невідомо про те, що позивач, перебуваючи на стаціонарному лікуванні з 12 червня 2017 по 26 червня 2017 року у поліклініці гірничого департаменту встановлює професійне захворювання, тому доводи відповідача про те, що про наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання стало відомо вже після його звільнення з підприємства, оскільки акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було складено 11 липня 2017 року після його звільнення, не відповідають дійсності.

Отже судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач порушив вимоги статей 6 та 9 Закону України «Про охорону праці», оскільки за наявності у ОСОБА_1 професійного захворювання не мав права його звільняти, а повинен був перевести за згодою працівника на іншу легшу роботу.

Суд першої інстанції встановивши, що на момент розгляду подання ОСОБА_1 дійсно перебував на лікарняному, що підтверджено довідкою №195 про тимчасову непрацездатність (а.с.30), дійшов висновку, що відмова президії профкому ПО ПМГУ ПАТ «АМКР» у дачі згоди на звільнення позивача є обґрунтованою.

Слід зазначити, що рішення президиуму профкома «АрселорМиттал Кривий Ріг від 17 травня 2017 року про відмову в дачі згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП через скорочення штату у зв'язку з його перебуванням на лікарняному є обґрунтованим, оскільки положеннями ч.4 ст.40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, отже зазначене рішення містить обґрунтування незаконності звільнення працівника в період його перебування на лікарняному, що є порушенням його законних прав.

Відповідно до ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Окрім того, в силу ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 вказаної статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, іншу роботу.

Нормами ст.49 КЗпП України визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Отже, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем при звільнені ОСОБА_1 не було дотримано вимог ч.2., ч.3 ст.40, ст.49-2 КЗпП України, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору не аргументоване та не містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника, колегія суддів вважає надуманими, оскільки, як зазначалось вище, нормами ч.4 ст.40 КЗпП України закріплена, неможливість звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції та матеріалів справи вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення суду першої інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального закону.

Відповідно ж до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: