З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
21 листопада 2018 року
Провадження № 2/521/4319/18
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Ардаковська А.О.,
Учасники справи:
Представник позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -
До Приморського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Чернявської Л.М. від 16 серпня 2018 року цивільну справу було передано до Малиновського районного суду м. Одеси для розгляду за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018 року цивільна справа була передана судді Гуревському В.К. та ухвалою від 14.09.2018 року провадження у справі було відкрито.
Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь суму грошових коштів у розмірі 9076054,84 (Дев'ять мільйонів сімдесят шість тисяч п'ятдесят чотири гривні) 84 коп., що на день подання позову складає еквівалент 335000 (триста тридцять п'ять тисяч) доларів США за договором позики від 25.03.2014 року.
В обґрунтування своїх вимог посилався на такі обставини.
Між громадянином України ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_3 був укладений договір позики від 25 березня 2009 року.
Відповідно до умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 3465000 (три мільйони чотириста шістдесят п'ять тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 450000 (чотириста п'ятдесят тисяч) доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим на дату укладання договору, які відповідач зобов'язався повернути позивачу до 25 березня 2016 року. Грошові кошти, які є предметом Договору, були передані позивачем та одержані відповідачем до підписання Договору (п. п. 1.2. Договору), що підтверджується Розпискою від 25 березня 2009 року.
Укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 за своєю правовою природою є змішаним, оскільки містить у собі два договори, а саме договір позики та договір застави, що відповідає ст. 3. ст. 6, ст. 627 ЦК України та дозволено законодавством.
За згодою сторін ОСОБА_4 був укладений в простій письмовій формі, яка на той час була встановлена діючим законодавством України для договорів позики (ст. 1047 ЦК України) та застави транспортних засобів (ст. 13 Закону України «Про заставу» в редакції від 27.04.2007 р., яка діяла на момент укладення Договору).
Однак, зазначене Рішення до цього часу не виконане право власності на вищевказані автомобілі не зареєстровано.
Таким чином, відповідач заборгував позивачу станом на момент звернення до суду з позовом 06 серпня 2018 року 9076054,84 (Дев'ять мільйонів сімдесят шість тисяч п'ятдесят чотири) гривні 84 коп. за курсом Національного банку України 2709.2701 грн. - 100 дол. США.
Представник позивача приймав участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. В подальшому подав заяву про слухання справи за його відсутністю.
Представник відповідача у жодному судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку, відзиву на позов не надходило, пояснень стосовно обставин, викладених у позові до суду не надавав.
Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача та представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів.
Відповідно до умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 3465000 (три мільйони чотириста шістдесят п'ять тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 450000 (чотириста п'ятдесят тисяч) доларів США, згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим на дату укладання договору, які відповідач зобов'язався повернути позивачу до 25 березня 2016 року.
Грошові кошти, які є предметом Договору, були передані позивачем та одержані відповідачем до підписання Договору (п. п. 1.2. Договору), що підтверджується Розпискою від 25 березня 2009 року.
За згодою сторін ОСОБА_4 був укладений в простій письмовій формі, яка на той час була встановлена діючим законодавством України для договорів позики (ст. 1047 ЦК України) та застави транспортних засобів (ст. 13 Закону України «Про заставу» в редакції від 27.04.2007 р., яка діяла на момент укладення Договору).
Рішення Приморського районного суду м. Одеси до цього часу не виконане, право власності на вищевказані автомобілі не зареєстровано.

Згідно з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Ухвала ВССУ від 17 червня 2015 року в справі № 6-11043 св 14), задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з позичальника не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту в разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. За таких обставин наявність двох судових рішень - про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок її погашення - не свідчить про подвійність стягнення з боржника.

Вказана правова позиція підтверджується позицією Верховного Суду України, яка викладена у Постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року (3-71 гс 14), відповідно до якої, забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Таким чином, в порушення п. 1 Договору відповідач до цього часу не повернув позивачу отримані за Договором грошові кошти у повному обсязі, безумовним підтвердженням чого є Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2017 року та факт знаходження саме у позивача оригіналу боргового документу - Заставного договору від 25 березня 2009 р. (п. п. 1.3., п. п. 7.1.6. Договору).

Станом на момент звернення з позовом залишок боргу складає еквівалент 335 000 (триста тридцять п'ять тисяч) доларів США.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, відповідач порушив умови Договору та викладені вище приписи законодавства України та заборгував позивачу грошові кошти еквівалентні 335000 (триста тридцять п'ять тисяч) доларів США.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Верховний Суд України у Постанові від 24 вересня 2014 року по справі 6-145цс14, за наслідком перегляду судових рішень у цивільних справах за неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, ч. 2 ст. 533 ЦК України застосовується у разі коли в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Оскільки день повернення платежу визначити за даних обставин не вбачається можливим, що підлягає сплаті в гривні вираховується на день ухвалення рішення, а для визначення розміру судового збору, на момент звернення до суду з відповідною вимогою. Курс долара США за даними НБУ на день ухвалення рішення складає 1 дол. США 27,76 грн.

На підставі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин суд має покласти витрати по сплаті судового збору в сумі 9162,4 грн. (8810,0 грн. + 352,40 грн.) з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 3, 6, 15, 16, 526, 527, 627, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 13, 28 Закону України «Про заставу»,ст. ст. 13, 141, 263, 265, 268, 272, 280 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, знятий з реєстрації на АДРЕСА_2 реєстрації немає, паспорт КЕ № 596643, вмиваний Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 26.03.1997 року) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, реєстр. № НОМЕР_3) неповернуту суму позики у вигляді грошових коштів у сумі 335000 (триста тридцять п'ять тисяч) доларів США в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим національним банком на день ухвалення рішення, що складає 9299600,00 (Дев'ять мільйонів двісті девяносто девять тисяч шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 9162,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду складено в повному обсязі 21 листопада 2018 року.

СУДДЯ: Гуревський В.К.