Справа № 635/6659/18
Провадження № 2/635/3122/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання - Токарук Л.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, в якому просить визнати кредитний договір № R01.191.73609 від 17.10.2017, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», недійсним.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що 17.10.2017 між нею та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №R01.191.73609, в якому грубо порушені норми матеріального права, у тому числі положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» щодо надання достовірної інформації про послугу (кредит). Зокрема, відповідачем в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачеві до укладення кредитного договору не надано інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору. В порушення вимог статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» спірний договір не містить реальної процентної ставки, порядку та умов відмови від надання та одержання кредиту, відповідальності банку за порушення умов договору, порядку дострокового повернення кредиту, загальної вартості кредиту.

Ухвалою суду від 20.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження в даній справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представником відповідача надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами у зв'язку з їх необгрунтованістю та зазначає, що відповідно до власноручно підписаної позивачем довідки-повідомлення від 17.10.2017 до підписання кредитного договору позивачеві надано у письмовій формі інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Крім того, у кредитному договорі дублюється та міститься інформація як про суму кредиту (п. 1.1.), так і про процентну ставку за користування кредитом, що становить 17,0600% річних (п.п. 1.3.), термін користування кредитом (п.1.2.), порядок повернення кредиту, нарахування кредиту (п.2.1., 2.3.), інші умови.

Зазначає, що позичальник користується кредитом за процентною ставкою, що становить 17,0600 % річних, що у свою чергу є нижчою від облікової ставки НБУ, а отже кредит на таких умовах є вкрай вигідним для будь-якого позичальника. Детальний порядок погашення кредиту чітко передбачений у п. 6.1 Кредитного договору, де щомісячний ануїтетний платіж становить суму в розмірі 621,58 грн., який позивач повинен сплачувати до 17 числа кожного місяця. З моменту укладення кредитного договору позивачем сплачено 4660,55 грн., а отже остання впродовж тривалого періоду визнавала та повністю погоджувалася з умовами кредитного договору та не мала ніяких заперечень щодо його виконання. У свою чергу відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач мала право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте позивач не відмовлялась від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала. Тому відповідач уважає позов надуманим і безпідставним. Крім того, зазначає, що відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такого правового наслідку як визнання кредитного договору недійсним.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Інших заяв, заперечень та клопотань від сторін не надходило.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

17 жовтня 2017 року між позивачем (Позичальник) та відповідачем (Банк) укладено кредитний договір № R01.191.73609, згідно з яким Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 31 450,00 грн.

Також 17.10.2017 сторонами підписано довідку-повідомлення про умови кредитування.

Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Оскільки кредит надано відповідачем позивачеві на поточні потреби, вказаний кредит є споживчим і на правовідносини, що виникли у зв'язку з його наданням, поширюється правове регулювання, визначене Законом України «Про споживче кредитування».

Умови договору про споживчий кредит визначено статею 12 вказаного Закону, згідно з частиною 1 якої у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім'я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов'язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов'язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Отже, оскільки вищевказані умови кредитного договору визначено законом, вони є істотними умовами договору відповідно до положень статті 638 ЦК України, і для укладення договору сторони повинні досягти згоди з усіх вказаних умов.

Проаналізувавши зміст оспорюваного кредитного договору, суд зазначає, що в ньому відсутні такі передбачені статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови як порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту, порядок дострокового повернення кредиту, відповідальність сторін за порушення умов договору (пункти 12-14 частини 1 статті 12 даного Закону).

Щодо порядку дострокового повернення кредиту суд зазначає, що в пункті 3.2.2. оспорюваного договору передбачено право позичальника достроково повернути всю суму кредиту або її частину, проте порядок та умови такого повернення договором не передбачено.

Щодо відповідальності сторін за порушення умов договору, то п. 3.3.1. договору передбачено відповідальність лише позичальника, у той час коли законом визначено необхідність включення в договір положень щодо відповідальності за порушення умов договору усіх сторін.

Порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту оспорюваним договором не передбачено.

Таким чином, оскільки оспорюваний договір не містить усіх істотних умов, визначених Законом України «Про споживче кредитування», вказаний договір є неукладеним, тобто таким, що не спричинив настання юридичних наслідків та виникнення відповідних прав і обов'язків у сторін.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Як роз'яснено в пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про судову практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Отже, оскільки спорюваний договір не місить усіх передбачених законом істотних умов, він є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а тому не може бути визнаний недійсним, у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. 638 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 62420, АДРЕСА_1.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», , місце знаходження: 79008, Львівська область, м. Львів, вул. Валова, б.11.

Повне рішення складено 19 листопада 2018 року.

Суддя Д.М. Савченко