Справа № 426/3878/18
Провадження № 22ц/782/535/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Єрмакова Ю.В.

суддів: Лозко Ю.П., Орлова І.В.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

на заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року (суддя Скрипник С.М.),

дата складання повного тексту рішення 14 травня 2018 року,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

справа про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (позивач) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (відповідачі) та просило суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором № 131097 від 23.12.2013, яка складає 31855,72 грн (тридцять одна тисяча вісімсот п'ятдесят п'ять гривень 72 копійки), у тому числі: борг за Кредитом в розмірі 15727,52 грн.; відсотки за користування Кредитом з 02.09.2014 по в розмірі 1066,53 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 02.09.2014 по 24.01.2018 в розмірі 386,21 грн., а також судові витрати.

На обґрунтування наведених позовних вимог позивач послався на наступне:

Між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 131_097 від 23.12.2013 року. Відповідно до Договору Банк зобов'язався надати позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 20000,00 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надавався одноразово в готівковій формі строком на 36 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 22.12.2016 на споживчі цілі.

Згідно кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати погашення Кредиту щомісячно рівними частинами в сумі 571,43 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок основної суми за кредитом, щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення власних коштів на Поточний рахунок, які Банк списує в рахунок погашення основної суми боргу за Кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим Договором. Останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплати процентів здійснити не пізніше дати (терміну) остаточного повернення Кредиту, визначеної цим Договором.

Банк свої обов'язки, передбачені Кредитним договором виконав повністю та належним чином. Відповідачем ОСОБА_2 порушені умови Кредитного договору, а саме: не виконала зобов'язання щодо погашення Кредиту та своєчасної сплати процентів за користування Кредитом. У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору в частині своєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, на його адресу було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту за кредитним договором, якою повідомлено про наявність заборгованості за кредитом, необхідність погашення суми заборгованості.

Крім того, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, між АТ «Ощадбанк» було укладено Договір поруки № 131_097/01 від 23.12.2013 з ОСОБА_3 та Договір поруки № 131_097/02 від 23.12.2013 з ОСОБА_4.

Поручителям також було направлено вимогу про усунення порушень за Кредитним договором, якою повідомлено Поручителя про наявну заборгованість за кредитом, необхідність виконання порушеного зобов'язання у 5-денний строк та попереджено про вжиття Банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у разі несплати всієї суми у визначений Банком строк.

На сьогоднішній день вимоги Банку не задоволено, заборгованість позичальником та поручителями не погашено, в результаті чого наявна заборгованість за кредитним договором № 131_097 від 23.12.2013 року, у зв'язку з чим просили задовольнити позов.

Заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором № 131_097 від 23.12.2013, яка складає 31855,72 грн. (тридцять одна тисяча вісімсот п'ятдесят п'ять гривень 72 копійки), а також судові витрати.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (скаржник) звернулося з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі скаржник просить рішення суду від 04 травня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є солідарними боржниками з ОСОБА_2, заборгованості за кредитним договором №131_097 від 23.12.2013 року у сумі 31855,72 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом неправильно було застосовано норму матеріального права ч. 4 ст. 559 ЦК України, якою визначені негативні наслідки у випадку, коли договором поруки не встановлений певний строк, та не взято до уваги вимоги п. 10.1.1 Договору поруки, відповідно до якого договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 30 років з моменту підписання Договору, але в будь-якому разі до повного виконання зобов'язання за Кредитним договором та зобов'язань поручителів за договором поруки.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи відповідно до статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, до судового засідання не з'явилися.

Наведене відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України (в редакції 2017 року) рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає частково.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими, зобов'язання за кредитним договором, який був погоджений сторонами, не були виконані відповідачем, а тому на користь Банку підлягає стягненню заборгованість у визначеній сумі.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, як поручителів, суд виходив з того, що в договорах поруки не встановлений строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчить про те, що договором встановлений строк припинення поруки в розумінні ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку застосуванню підлягають норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитом протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Оскільки останнє повернення суми кредиту та відсотків позичальником ОСОБА_2 було здійснене 10.07.2014 року, то Банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості) пред'явити вимоги до поручителів, чого не було зроблено, а тому порука відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 є припиненою, оскільки банк пропустив передбачений законом шестимісячний строк, звернувшись до суду 22.02.2018 року.

Судова колегія не може погодитися з висновком суду щодо припинення поруки, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №131_097 від 23.12. 2013 року (а.с. 10-13).

Відповідно до п.п. 2.1-2.3. Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику на умовах договору, а Позичальник має право отримати та зобов'язувався належним чином використати і повернути в передбачені договором строки Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надавався в розмірі 20000 грн. на 36 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 22.12.2016 року на споживчі цілі. За користування Кредитом Позичальник зобов'язувався сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 15% річних.

Згідно п. 3.3.3 Кредитного договору Позичальник зобов'язувався здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в сумі 571,43 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок основної суми Кредиту, та визначено порядок такої сплати.

Пунктами 2.3.2., 2.3.3. Кредитного договору передбачений щомісячний порядок нарахування процентів.

Отже, сторони, реалізуючи своє передбачене статтями 6 та 629 ЦК України право на свободу договору, вибір контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, вступили в договірні відносини і визначили умови цих відносин.

У зв'язку з невиконанням з боку відповідача ОСОБА_2 своїх зобов'язань щодо повернення кредиту станом на 25.01.2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором №131_097 від 23.12. 2013 року у сумі 31855,72грн., яка складається з наступного: 15727,52 грн. - заборгованість за кредитом; 5845,34 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.09.2014 року по 24.01.2018 року; 6476,74 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу з вересня 2014 року по грудень 2017 року; 2353,38 - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з вересня 2014 по грудень 2017 року; 1066,53 грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом з 01.09.2014 року по 24.01.2018 року; 386,21 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за кредитом з 02.09.2014 року по 24.01.2018 року.

Вказаний розмір заборгованості підтверджується наданим банком розрахунком.

Враховуючи наведене, є підстави вважати, що оскільки сторони чітко визначити термін виконання основного зобов'язання 22.12.2016 року, і відповідачем ОСОБА_2 не виконано належним чином взяті на себе зобов'язання у визначений термін, то позовні вимоги до вказаного відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Оскільки відповідно до частини 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, а доводами апеляційної скарги є визначення терміну виконання основного зобов'язання, що залишилося поза увагою суду, то в цьому разі згідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги в частині скасування рішення суду та ухваленого нового рішення щодо відповідача ОСОБА_2

Стосовно зобов'язань поручителів суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань за вказаним Кредитним договором 23.12.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №131_097/01 від 23.12.2013 року і між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки №131_097 від 23.12. 2013 року ідентичного змісту (а.с. 34-41).

Відповідно до п. 2.1 Договорів поруки поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов'язання, у тому числі того, що виникає у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договір до нього.

Згідно п. 2.2. Договорів поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до боржника і поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним зобов'язанням, а поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 3.2.3 Договорів поруки кредитор має право вимагати виконання зобов'язання за кредитним договором на власний вибір, як від боржника, так і поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним зобов'язанням, а поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порука це строкове зобов'язання, і залежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: 1) протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); 2) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги та якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 10.1.1 договору поруки №1 від 23.12.2013 року та договору поруки №2 від 23.12.2013 року сторони передбачили, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом 30 (тридцяти) років з моменту підписання договору.

Отже, сторони в договорах поруки передбачили конкретний строк дії договорів, а саме 30 років.

Враховуючи, що Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 в договорах поруки встановили строк дії 30 років, тому застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 559 ЦК України (перше речення частини), якими передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

За таких обставин, на час звернення позивача у лютому 2018 року до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості порука не є припиненою, вимога банку про стягнення з поручителів заборгованості за Кредитним договором №131_097 від 23.12. 2013 року пред'явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки.

Тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення про відмову у стягненні заборгованості із поручителів заслуговують на увагу як такі, що ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені матеріалами справи.

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з положеннями статей 1054 та 1058 Цивільного кодексу України предметом кредитного договору можуть бути лише грошові кошти, а тому при вирішенні спорів, пов'язаних з неналежним виконанням зобов'язань, що випливають з кредитного договору, підлягають застосуванню норми частини другої статті 625 цього Кодексу, за змістом яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначених норм чинного законодавства свідчить, що наявність чи відсутність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, які боржник не виконав, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора його права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення.

Саме такі висновки щодо застосування тих самих норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року за результатами перегляду господарської справи № 910/8132/17, які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права.

Враховуючи, що Відповідачем ОСОБА_2 прострочено виконання взятого на себе грошового зобов'язання за Кредитним договором №131_097 від 23.12. 2013 року, то вимога Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення з відповідачів заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних є обґрунтованою, оскільки підставою їх нарахування стало саме порушення позичальником зобов'язання.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд під час прийняття оскаржуваного рішення припустився неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права.

Наведене відповідно до вимог п. п. 1 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №131_097 від 23.12. 2013 року станом на 25.01.2018 року в сумі 31855,72 грн., яка складається з: 15727,52 грн. - заборгованість за кредитом; 5845,34 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.09.2014 року по 24.01.2018 року; 6476,74 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу з вересня 2014 року по грудень 2017 року; 2353,38 - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з вересня 2014 по грудень 2017 року; 1066,53 грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом з 01.09.2014 року по 24.01.2018 року; 386,21 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за кредитом з 02.09.2014 року по 24.01.2018 року.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення № від 07.02.2018 року Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1762 грн., а за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2643 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 01.06.2018 року. Оскільки позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та апеляційна скарга задоволені, то з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, по 1468,33 грн. з кожного.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (93400, Луганська обл. м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 36 р/р 373940055 у ФЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО 304665, ) заборгованість за кредитним договором №131_097 від 23.12. 2013 року станом на 25.01.2018 року в сумі 31855,72 грн., яка складається з: 15727,52 грн. - заборгованість за кредитом; 5845,34 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.09.2014 року по 24.01.2018 року; 6476,74 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу з вересня 2014 року по грудень 2017 року; 2353,38 - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з вересня 2014 по грудень 2017 року; 1066,53 грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом з 01.09.2014 року по 24.01.2018 року; 386,21 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за кредитом з 02.09.2014 року по 24.01.2018 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (93400, Луганська обл. м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 36 р/р 373940055 у ФЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО 304665, ) заборгованість за кредитним договором №131_097 від 23.12. 2013 року станом на 25.01.2018 року в сумі 31855,72 грн., яка складається з: 15727,52 грн. - заборгованість за кредитом; 5845,34 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.09.2014 року по 21.01.2018 року; 6476,74 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу з вересня 2014 року по грудень 2017 року; 2353,38 - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з вересня 2014 по грудень 2017 року; 1066,53 грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом з 01.09.2014 року по 24.01.2018 року; 386,21 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за кредитом з 02.09.2014 року по 24.01.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в рахунок відшкодування судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, по 1468,33 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 25 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: