Справа № 180/2030/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої Хомченко С.І.

за участю секретаря Назаренко А.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, представника третьої особи адвоката ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсними акту встановлення меж та Державного акту про право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до виконавчого комітету Марганецької міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним акту увстановлення меж та державного акту про право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона являється власником домоволодіння № 19 по вулиці ОСОБА_6 (Комуністична) в м. Марганець, Дніпропетровської області з 2004 року.

Поряд із її домоволодінням, по сусідству - вул. Комуністичній, 19-А, проживає ОСОБА_4. Вона і ОСОБА_4 користуються суміжними земельними ділянками.

Для обслуговування належного домоволодіння по вул. Комуністичній, № 19 в м. Марганці та ведення господарства надавалась земельна ділянка площею 1735 кв.м., з якої: 928 кв.м. ОСОБА_4 приватизував у 1996 році та виділився, а решта - 807 кв.м. залишилися в її володінні у безстроковому користуванні. Позивач вважає, що оформлення права власності відповідача на земельну ділянку проведено з порушенням норм діючого законодавства, оскільки з власниками суміжних земельних ділянок не були погоджені межі земельної ділянки. Про те, що ОСОБА_4 приватизував свою земельну ділянку, вона дізналася навесні 2015 року у судовому засіданні.

Приватизацію вищезазначеної земельної ділянки ОСОБА_4 вважає незаконною з тих підстав, що відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Тому вона звернулася до суду, на підставі ст. ст. 106, 107, 152, 153. 155 Земельного Кодексу України, ст..ст. 375, 376, 391 ЦК України, просить суд поновити строк звернення з позовом до суду та визнати недійсним акт встановлення меж земельної ділянки площею 0,0928 га від 1996 року по вул. Комунцістична, 19 в м. Марганці, що передається у власність ОСОБА_4 та державний акт на право приватної власності на землю серії ДП площею 0,0928 га, виданий ОСОБА_4 07 серпня 1996 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3466.

Позивач та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, на задоволенні позову наполягають.

Представник відповідача виконавчого комітету Марганецької міської ради ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, оскільки такий є безпідставним, всі правовстановлюючі документі ОСОБА_4 на земельну ділянку оформлені відповідно до законодавства, з боку виконкому ніяких порушень не відбувалося. Між сторонами у справі існує тривалий конфлікт, який неодноразово розглядався посадовими особами виконкому.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі та пояснили, що згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить: житловий будинок, позначений на плані літерою «Б», погріб, позначений на плані під літерою «В», літній душ, позначений на плані літерою «Г», туалет, позначений на плані літерою «Д», літня кухня, позначена на плані під літерою «Ж», ОСОБА_1 - недобудований житловий будинок готовністю 36%, позначений на плані під літерою «Е». 07 серпня 1996 року Марганецькою радою народних депутатів на ім'я ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю, на якій фактично розміщене нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, при цьому межі були узгоджені зі всіма користувачами суміжних земельних ділянок. На момент укладення ОСОБА_1 договору купівлі - продажу недобудованого будинку від 31 січня 2004 року, позивач бачила межі земельної ділянки, і була обізнаною про усі побудовані об'єкти за адресою вул. Комуністична в м. Марганці та про їх розміщення, проте звернулася до суду з позовом у 2017 році, після спливу 13 років, з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності, про застосування якого, не визнаючи позов в цілому, вони заявляють, як сторона у спорі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що її чоловік був власником домоволодіння по вул.. Комуністична, 19, з 1973 року, після смерті чоловіка власником була вона до 2004 року. В 1996 році вона з чоловіком підписували документи щодо приватизації земельної ділянки, але не може згадати якої саме ділянки, її чоловік розмовляв з ОСОБА_4 з приводу межі, після чого побачили, що ОСОБА_4 побудував свою літню кухню близько до їх будинку, але вони нікуди не звертались з цього приводу, оскільки чоловік сильно захворів. Вона не бачила, які саме документи підписував її чоловік. Після смерті свого чоловіка вона не стала добудовувати будинок і продала його в недобудованому стані позивачу ОСОБА_1, яка бачила суміжні земельні ділянки і на момент купівлі недобудованого будинку ОСОБА_1 все влаштовувало, ніяких зауважень з її боку не було.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_4 - її чоловік. Після знесення в 1989 році старої хати, співвласники ОСОБА_2 і ОСОБА_4 вирішили побудувати кожен собі будинки і в 1991 році почали будівництво. Літню кухню вони побудували в 1991 році, ОСОБА_2 поставив стіни будинку, потім захворів і помер. В 2004 році ці стіни у ОСОБА_7 купила позивач ОСОБА_1, з якою вони мирно жили по сусідству до 2011 року, поки позивач не стала конфліктувати з різних питань, в тому числі і з приводу маленької відстані між її недобудованим будинком і її літньою кухнею.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що по вул. Старицького, 20 проживала його теща мати позивачки і вона скаржилась його дружині (сестрі позивачки) про те, що ОСОБА_4 забрав її землю.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що позивачка його дружина. Теща казала йому, що ОСОБА_4 забрав її землю. При купівлі недобудованого будинку по вул.. Комуністична, 19, в 2004 році, вони з дружиною бачили і земельні ділянки і те, що поруч з будинком знаходиться будівля літньої кухні, але вони вважали, що це законно і все правильно, їх все влаштовувало.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст..12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_11 рішення виконавчого комітету Марганецької міської ради від 31 липня 1996 року № 338/1 (а.с. 82), ОСОБА_4 передано безкоштовно у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських споруд і будівель, особистого підсобного господарства та садівництва, по вул. Стуса, 19-а в м. марганці Дніпропетровської області, загальною площею 928 кв.м.

ОСОБА_11 матеріалів справи (а.с. 6, 7), домоволодіння № 19 по вул.. Комуністичній в м. Марганці належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 08.09.1981 року, виданого виконавчим комітетом Марганецької міської ради та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1568 від 27.04.1983 року, виданого Марганецькою державною нотаріальною конторою, на праві спільної часткової власності, частка 19/20, що включає житловий будинок, позначений на плані літерою «Б», погріб, позначений на плані літерою «В», літній душ, позначений на плані літерою «Г», туалет, позначений на плані літерою «Д», літня кухня, позначена на плані під літерою «Ж».

Договором конкретного користування між ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, посвідченого державним нотаріусом від 18.11.1980 року № 1392, визначено порядок користування домоволодінням № 19 по вул.. Комуністична в м. Марганці відповідно до розміру часток (а.с. 8).

ОСОБА_11 встановлення меж земельної ділянки, що відводиться у власність ОСОБА_4 від 11.08.1996 року, на виконання рішення міської ради від 31.07.1996 року № 338/1, встановлено в натурі межі земельної ділянки, що відводиться у власність ОСОБА_4, загальною площею 0,0928 га, по вул.. В. Стуса, 19-а (Комуністична) (а.с. 139). Вказаний акт підписаний суміжними землекористувачами, в тому числі і ОСОБА_6

На підставі державного ОСОБА_11 на право приватної власності на землю від 07.08.1996 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка по вул.. В. Стуса, 19а площею 0,0928 гектарів (а.с. 140). До даного акту додається план зовнішніх меж земельної ділянки площею 928 кв.м.

Як видно з плану зовнішніх меж земельної ділянки, що відведена у власність ОСОБА_4, так і з Плану земельної ділянки (а.с. 141), частина ділянки, розміром 3.42х6.50х4.20, на якій знаходиться літня кухня, побудована ОСОБА_4 і яка являється підставою конфлікту між позивачкою та ОСОБА_4, належить ОСОБА_4, що також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, складеним 15.11.2012 року Марганецьким БТІ , що оглядався судом у судовому засіданні.

ОСОБА_11 договору купівлі-продажу від 31.01.2004 року, позивач ОСОБА_1 купила у ОСОБА_7 1/20 частину домоволодіння, розташованого по вул.. Комуністичній, 19 в м. Марганці на земельній ділянці розміром 1735 м.кв., де розташований житловий будинок «Б», недобудований житловий будинок «Е» - 36 відсотків готовності, сарай «А1», погріб «В», туалет «Д», літній душ «Г», споруди.

На підставі даного договору позивач ОСОБА_1 набула у власність недобудований житловий будинок, позначений на плані під літерою «Е» - 36% готовності розміром житлової площі 30м.кв., споруди.

Також позивач ОСОБА_1 являється власником 1/3 частки житлового будинку № 20, розташованого в м. Марганці по вул. Старицького, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 5).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4, який має у власності 19/20 часток домоволодіння, та ОСОБА_6, який мав 1/20 частку домоволодіння, узгодили між собою будівництво нового будинку ОСОБА_14 при умові надання місця для будівництва нової будівлі замість частини старого будинку ОСОБА_4 Згода була досягнута та співвласники не мали претензій один до одного. ОСОБА_4 на місці частини старого будинку побудував літню кухню і при визначенні меж земельної ділянки, що виділялася ОСОБА_4, ОСОБА_14 погодив відстань між його будинком та літньою кухнею ОСОБА_4, що відповідає нинішньому стану.

Перебудова домоволодіння по вул.. Комуністична, 19, в тому числі і будівництво спірної літньої кухні, були узгоджені між попередніми співвласниками та з органами місцевого самоврядування.

На момент укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу недобудованого будинку в 2004 році, позивач бачила межі земельної ділянки і була обізнаною про усі побудовані обєкти по вул.. Комуністична, 19 в м. Марганці, та про їх розміщення відносно один одного.

ОСОБА_11 інформації виконавчого комітету Марганецької міської ради від 10.12.2013 року, наданої ОСОБА_4 за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1, спеціалістами міської ради під час виїзду на вул.. Комуністична, 19 в . Марганці здійснено заміри спірної межі та встановлено, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акту, підтверджує відображений у графічному плану розмір цієї ділянки (а.с. 83); відповідність розміру земельної ділянки відповідача графічному плану також встановлена ОСОБА_11 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 09.07.2015 року (а.с. 79-80).

Актом обстеження земельної ділянки по заяві ОСОБА_4 від 08.12.2015 року спеціалістами землекористування, містобудування та архітектури встановлено, що ОСОБА_4 користується земельною ділянкою. Яка належить йому на праві влсності на підставі державного акту, площею 0,00928 га і при обстеженні земельних ділянок виявлено факт порушення меж з боку співвласниці ОСОБА_1, яка перешкоджає встановити паркан уздовж літньої кухні ОСОБА_4, а тому їй рекомендовано не обмежувати доступ до земельної ділянки власнику ОСОБА_4 та дотримуватись принципу добросусідства (а.с. 81).

В судовому засіданні позивач пояснила, що не має правовстановлюючих документів на суміжну земельну ділянку земельну ділянку по вул.. Комуністична, 19 в м. Марганці. Однак, у своєму позові ОСОБА_1 посилається на самочинно збудовану ОСОБА_4 літню кухню, на незаконість приватизації земельної ділянки, яка відбулася у 1996 році, але позивач не була власником недобудованого житлового будинку готовністю 36%, який придбала лише у 2004 році, а також не була власником 1/3 частини будинку по вул. Старицького, 20, яку успадкувала у 2000 році.

ОСОБА_11 ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування.

Порядок видачі державних актів про право власності на земельну ділянку регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності не земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 15 квітня 1993 року № 28 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 року за № 31 (чинний на час спірних відносин). Даною інструкцією визначено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

ОСОБА_11 ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Вирішення питання про внесення змін у державний акт про конфігурацію та проміри земельної ділянки, виправлення помилок чи порушень, допущених органом самоврядування, органами Державного земельного кадастру чи спеціалізованими землевпорядними організаціями відноситься до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, чи інших органів, які допустили ці порушення, а з 01.01.2013 року Державного кадастрового реєстратора. Такі дії зазначених органів, якщо вони порушують права власника земельної ділянки, можуть бути усунуті у встановлений законодавством спосіб шляхом оскарження дій чи бездіяльності цих органів та спонукання їх до вчинення правомірних дій.

Позивачка оскаржує акту встановлення меж земельної ділянки з приводу того, що даний акт підписаний лише трьома суміжними землекористувачами ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_6 В акті відсутній підпис матері позивачки ОСОБА_17, а тому, як вважає позивачка, це є підставою для визнання недійсним акту встановлення меж земельної ділянки.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про звернення ОСОБА_17 до органів місцевого самоврядування з проханням усунути виявлені недоліки або технічні неточності в державному акті, шляхом видачі нового державного акту, відсутні будь-які докази звернення до спеціалізованої організації, яка виготовляла технічну документацію для видачі державного акту з метою усунення допущених помилок чи порушень.

Після смерті ОСОБА_17 позивачка ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 14.02.2006 року (а.с. 5), на 1/3 частину домоволодіння по влу. Старицького, 20, до органів місцевого самоврядування з приводу недоліків або технічних неточностей в державному акті, виданому ОСОБА_4, позивачка не зверталася.

Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних законних прав, свобод та інтересів фізичних осіб.

У відповідності до ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

За статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватися правил добросусідства.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та, зокрема, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

З 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. № 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не набула статусу власника земельної ділянки по вул.. Комуністична, 19 та по вул. Старицького, 20 в м. Марганці.

Також, позивачем не надано суду жодних доказів, якими в законному порядку визначено та підтверджуються межі земельної ділянки, на якій розташоване належне їй нерухоме майно.

Таким чином, позивач ОСОБА_1, оскаржуючи акт встановлення меж земельної ділянки від 11 серпня 1996 року, є неналежним позивачем у справі та не має право оскаржувати вказаний акт, оскільки він був складений за 8 років до придбання нею незавершеного будівництва та за 4 роки до смерті її матері ОСОБА_17

Всі пояснення позивача ОСОБА_1 щодо фальсифікації землевпорядної документації відповідачем основані на особистому припущенні, не підтверджені будь- якими належними доказами.

Клопотання позивача про поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на те, що про встановлення меж земельної ділянки позивачка була обізнана при купівлі недобудованого будинку, про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_4 вона дізналася у 2012 році що підтверджується листом виконкому Марганецької міської ради від 12.11.2012 року (а.с. 78).

Отже, враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, так як позивачем не доведений факт порушення його прав, як власника (землекористувача) земельної ділянки, яка мала можливість звернутися до суду з відповідним позовом у межах строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсними акту встановлення меж та Державного акту про право власності на земельну ділянку відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: С. І. Хомченко