Справа №490/6497/17 24.05.2018
Провадження №22-ц/784/792/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Яценко Л.В.

без участі учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2017 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Чулуб О.С., про повернення позовної заяви у справі (єдиний унікальний номер 490/6497/17, номер провадження 22-ц/784/792/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.07.2004 року. Під час шлюбу, 12.06.2001 року для потреб сімї за договором купівлі-продажу від 12.06.2001 року на імя відповідача була придбана квартира № АДРЕСА_1. Відповідач не визнає за ним право власності на квартиру, тому просив її визнати обєктом спільної сумісної власності та визнати на ним право власності на її Ѕ частину (а.с. 2-3). Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн. (а.с. 1).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2017 року заява позивача залишена без руху з тих підстав, що в порушення вимог ст. 119 ЦПК України в ній не зазначено доказів на підтвердження спірного нерухомого майна, не надана оцінка його дійсної вартості, не зазначено доказів на підтвердження факту придбання даного майна в період спільного проживання сторін у шлюбі, не зазначено доказів на підтвердження дійсної вартості майна. Крім того в ухвалі відповідно до вимог ч.2 ст. 80 ЦПК України судом визначено розмір судового збору 3000 грн., а оскільки судовий збір сплачено тільки у розмірі 640,00 грн., то позивачу слід ще доплатити судовий збір 2360,00 грн. (а.с. 21).

Ухвалою від 04 жовтня 2017 року позовна заява повернута позивачеві з тих підстав, що недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 27.07.2017 року, не усунуті (а.с. 23).

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Посилається на те, що він, отримавши 28.09.2017 року копію ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, в пятиденний строк надав суду звіт про оцінку майна, яким спірне майно оцінено в 122096,50 грн., доплатив, виходячи з вказаної оцінки, судовий збір 580,97 грн. та надав докази щодо придбання спірного майна під час шлюбу. В апеляційній скарзі також посилається на неправомірні, на його думку, дії судді (а.с. 24-27).

Заслухавши доповідача, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п.п. 3, 4 частини першою статті 379 підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Згідно з ч.2, 5 ст. 119 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судового рішення) позовна заява повинна містити, зокрема: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування

До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частинами першої та другою статті 121 ЦПК (в тій же редакції) було врегульовано, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна В частині другій ст. 80 ЦПК передбачено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

В п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" розяснено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону N 3674-VI.

В п.16 тієї ж постанови Пленуму ВССУ розяснено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що заявлений позивачем спір носить майновий характер (позивач просить визнати право власності), але ані вартість спірного майна, ані ціна позову в ньому не зазначена.

Оскільки визначення ціни позову є обовязком позивача, а в даному випадку вона ним не визначена, суд відповідно до вимог наведених вище норм не мав право визначити розмір судового збору.

Виконуючи вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху, позивачем 03.09.2017 року надано звіт про оцінку майна № 189 від 29.09.2017 року, згідно якого ринкова вартість спірної квартири становить 244193,00 грн., інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 29.9.2017 року, відповідної до якої спірна квартира за договором купівлі-продажу від 11.09.2014 року належить на праві власності ОСОБА_2 та знаходиться в іпотеці ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», а також сплачено судовий збір у розмірі 587,97 грн.

Таким чином всі підстави залишення заяви без руху, що були зазначені в ухвалі суду від 27.07.2017 року, позивачем виконані.

За такого висновок суду про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення заяви без руху є безпідставним, не відповідає вимогам ст. 121 ЦПК України, тому відповідно до вимог п.п.3, 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції про повернення позову позивачеві слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2017 року про повернення позовної заяви скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 24.05.2018 року