ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/489/18 Справа № 210/3041/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «ПівнГЗК», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі Фонд) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 12.09.1996 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50 % та третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 23.09.2014 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності, безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, позивач просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» на його користь моральну шкоду у розмірі 11404 грн. та з відповідача Фонду - 25896 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 11404 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 704 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог до Фонду і ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що моральна шкода не може бути відшкодована йому за рахунок Фонду, оскільки станом на момент ліквідації тресту «Кривбасшахтопроходка» обов'язок з виплати шкоди потерпілому на виробництві було покладено на Фонд.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працював на Державному спеціалізованому будівельно- монтажному тресті по підземному будівництві і реконструкції шахт, кар'єрів «Кривбасшахтопроходка» протягом 7 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Стаж роботи на ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів становить 3 роки 11 місяців.

26 липня 1996 року Українським науково - дослідним інститутом промислової медицини складено повідомлення про хронічне професійне захворювання в якому вказано виробничий фактор, що викликав професійне захворювання - перенапруга, важка праця, вимушена поза, довга хода. (а.с. 12).

Висновком МСЕК від 12.09.1996 року ОСОБА_1 встановлено первинно втрату професійної працездатності в розмірі 50 % та третя група інвалідності (а.с.10).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 23.09.2014 року позивачу було встановлено 40 % втрати професійної працездатності, третя група інвалідності безстроково (а.с.11).

Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПрАТ «ПівнГЗК» виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1, та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог позивача до ПрАТ «ПівнГЗК»,тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підглядає перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача до Фонду, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

При ліквідації юридичної особи без правонаступника належні потерпілому або особам, зазначеним у частині другій статті 456 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платежі повинні бути капіталізовані за правилами державного страхування і внесені його органам для виплати їх у розмірі і строки, зазначені у відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації юридичної особи позови про відшкодування шкоди, заподіяної ліквідованою юридичною особою, зв'язані з ушкодженням здоров'я чи смертю громадянина, пред'являються до вищої організації або до організації, зазначеної в рішенні про ліквідацію юридичної особи.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об'єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов'язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов'язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об'єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (далі - Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об'єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об'єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об'єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об'єднань.

Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов'язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

У пункті 32 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що при ліквідації, банкрутстві або реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства відшкодування шкоди, компенсація всіх видів витрат провадиться правонаступником.

Якщо права й обов'язки ліквідованого підприємства не переходять до правонаступника, суми, що підлягають відшкодуванню, капіталізуються і перераховуються органам державного соціального страхування для виплати їх у розмірі і в терміни, зазначені у відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації або банкрутства підприємства без правонаступника ліквідаційна комісія надсилає офіційне повідомлення про це до місцевого органу державного соціального страхування.

Якщо при ліквідації підприємства капіталізація платежів у відшкодування шкоди не проведена, регресна вимога подається органам державного соціального страхування.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що на момент виникнення у позивача ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, з дати встановлення йому вперше втрати працездатності з 12.09.1996 року, Державний спеціалізований будівельно-монтажний трест по підземному будівництву і реконструкції шахт, кар'єрів «Кривбасшахтопроходка» ліквідовано не було.

Крім того, матеріали цивільної справи не містять доказів того, що в результаті ліквідації Державного спеціалізованого будівельно-монтажного тресту по підземному будівництву і реконструкції шахт, кар'єрів «Кривбасшахтопроходка» відбулась капіталізація платежів до місцевого органу державного соціального страхування, що могло слугувати підставою для відшкодування шкоди позивачу.

На підставі вище наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для покладення на Фонд обов'язку здійснювати таку виплату.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що моральна шкода не може бути відшкодована йому за рахунок Фонду, оскільки, станом на момент ліквідації тресту «Кривбасшахтопроходка» обов'язок з виплати шкоди потерпілому на виробництві було покладено на Фонд з тих підстав, що матеріали справи не місять доказів того, що в результаті ліквідації Державного спеціалізованого будівельно-монтажного тресту по підземному будівництву і реконструкції шахт, кар'єрів «Кривбасшахтопроходка» відбулась капіталізація платежів до місцевого органу державного соціального страхування, тому відсутні правові підстави для покладення на Фонд обов'язку здійснювати таку виплату.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинскього районного суду м. Кривого Рогу від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: