Номер провадження 2/243/1560/2018
Номер справи 243/3616/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

«17» травня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департаменту державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департаменту державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він працював на різних посадах у ВАТ «Содовий завод» в період з 18 грудня 1975 року по 09 грудня 1997 року.

Рішенням Слов'янського міського суду, справа №2-3367-97 від 05 жовтня 1997 року вирішено стягнути ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1223 грн. 64 коп.

Виконавчий лист за рішенням Слов'янського міського суду було своєчасно надано до Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби та він був взятий до виконання, але рішення суду до цього часу не виконано.

Індексація заробітної плати при виплаті заборгованості по заробітній платі не була нарахована та виплачена.

24 січня 2013 року одержано листа№ 11-05-00801 Фонду Державного майна України в Донецькій області, у якому йдеться про те, що станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».

10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання Рішень Слов'янського міськрайонного суду до Президента України. 07 жовтня 2013 року ними отримана відповідь з Прокуратури в Донецькій області, відповідно до якої їх колективна скарга направлена до Головного Управління юстиції в Донецькій області за належністю.

18 жовтня 2013 року одержано Лист № К-326-3992 Державної виконавчої служби України на ім'я ОСОБА_3 (для інформування інших), відповідно до якого Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Керуючись п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень.

У відповідності до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 08.03.2011) всі виконавчі документи, згідно акту передачі виконавчих документів від 21 березня 20013 року, передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод».

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду, провадження № 2/243/587/2018, справа №243/11691/17 від 25 січня 2018 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на його користь індексацію заробітної плати у сумі 12941 грн. 70 коп.

Виконавчий лист за Рішенням суду був переданий до ліквідаційної комісії ВАТ «Содовий Завод» та взяті до виконання.

27 березня 2018 року він отримав Довідку ліквідатора, в якій йдеться про те, що «...рішення Словянського міськрайонного суду, справа №243/11691/17 від 25 січня 2018 року по виконавчому листу про стягнення з ВАТ «Содовий завод» індексації заробітної плати у сумі 12941 грн. 70 коп. виконати не має можливості, оскільки у цілому заборгованість по заробітній платі станом на 01 березня 2018 року складає 3926,0 тис. грн.

Зазначає, що за весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення його права власності протягом тривалого часу. ОСОБА_2 відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави. Виплату заборгованості по заробітній платі він чекає більше десяти років та за цей час інфляція поглинула нараховану заробітну плату.

Просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його, ОСОБА_1, користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1223,64 грн. та індексацію заробітної плати у сумі 12941,70 грн.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 17 травня 2018 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив (а.с.19,20).

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Департамент державної виконавчої служби України повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні (а.с.20), пояснення щодо позову від Департаменту державної виконавчої служби України до суду не надходило.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департаменту державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2).

Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу.

Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов'язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї засади не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення перешкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним законом права суб'єктів цивільного провадження.

У загальному розумінні рівність перед законом означає обов'язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обставина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать приписам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов'язків всіх суб'єктів провадження.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» «Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку ОСОБА_2.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З Рішення Словянського міського суду від 05 листопада 1997 року, вбачається, що з ВАТ «Содовий завод» стягнуто на користь ОСОБА_1О заробітну плату у розмірі 1223 грн. 34 коп. (а.с.11).

Відповідно до Рішення Словянського міськрайонного суду від 25 січня 2018 року, з ВАТ «Содовий завод» стягнуто на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати у сумі 12941 грн. 70 коп. (а.с.13-14).

З Листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області № 11-05-00801 від 24 січня 2013 року вбачається, що станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод» (а.с.7.).

Відповідно до повідомлення Головного Управління Юстиції у Донецькій області № К-326-3992 від 18 жовтня 2013 року вбачається, що Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року 5/174Б Відкрите акціонерне товариство «Содовий завод» визнано банкрутом (а.с. 5-6).

Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобовязального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Згідно із ч.1 ст.176 ЦК України розмежування відповідальності за зобовязаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб - ОСОБА_2, АРК, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплено загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобовязаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобовязаннями юридичної особи, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями його учасника (засновника).

Засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду Державного майна України.

Отже органом, уповноваженим управляти корпоративними правами держави, є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області.

Проте позовні вимоги ОСОБА_1 пред'явлені до ОСОБА_2 України в особі Державного казначейства України, яке в даних правовідносинах не є належним відповідачем, оскільки законодавством не передбачено, що ОСОБА_2 казначейство України повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії юридичних осіб.

Відповідно до положення про ОСОБА_2 казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунку та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковується; Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку та не несе відповідальності за дії органів державної влади, тобто Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України.

Відповідно до положень частини 2 статті 152 ЦК України, частини 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

При цьому акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Таким чином, правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та ОСОБА_2 України - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника, положення ст. 77 ГК України на правовідносини ВАТ «Содовий завод» та Фонду держмайна України не розповсюджуються, тому ОСОБА_2 Україна в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод», до того ж Фонд держмайна України не являється правонаступником ВАТ «Содовий завод».

Суд зазначає, що позов подано до ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України, яка не є засновником ВАТ «Содовий завод» і за своїми повноваженнями не має права самостійно розпоряджатися державними коштами.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємства, установи, організації.

Згідно з частиною другою та третьою статті 167 ЦК України держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. ОСОБА_2 може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь у їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із частини 3 вказаної вище статті, ОСОБА_2 може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 81 ЦК України юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення і правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.

Відкрите акціонерне товариство «Содовий завод» не являється юридичною особою публічного права (державним підприємством), тому положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо гарантування державою виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника - державного підприємства на спірні правовідносини не поширюється.

Крім того, стаття 4 вказаного Закону передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених ним, а не шляхом звернення з новим позовом до Державної казначейської служби України про стягнення коштів.

Суд також зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1, які є предметом даного судового розгляду, є тотожними із вимогами до ВАТ «Содовий завод», вже були предметом судового розгляду і задоволені в повному обсязі Рішенням Словянського міського суду від 05 листопада 1997 року та Рішенням Словянського міськрайонного суду від 25 січня 2018 року.

У звязку з викладеним, підстави для задоволення позову стосовно стягнення з відповідача на користь позивача індексації заробітної плати у суду відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Згідно п. 1 ч. 1ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, а тому їх слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. ст. 2, 81, 152, 619 ЦК України, Положенням про ОСОБА_2 казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 ст. ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департаменту державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4