Справа № 640/4320/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Шмадченко С.І.,

за участю секретаря Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яку в ході розгляду справи уточнив та просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Колосистій, 32 в м. Харкові після смерті батька ОСОБА_2, померлого 08.12.1986 року. Також просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Колосистій, 32 в м. Харкові після смерті матері ОСОБА_3, померлої 08.10.2003 році.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 1952 році його батько ОСОБА_2 побудував житловий будинок літ.»А-1». Який складався з двох кімнат площею 15,5 кв.м. та 12,9 кв.м.

23.03.1953 року батько з матірю ОСОБА_4 (до шлюбу Беспала) ОСОБА_5 уклали шлюб, який зареєстрували у Велико-Данилівському відділу ЗАГС А/З №45.

За період шлюбу батьки за спільні кошти до житлового будинку добудували прибудови літ. «а», літ. «а-1», веранду літ. «а-3», житлову прибудову літ. «А1-1». Також побудували надвірні будівлі: гараж літ. «Б», літню кухню літ.»В», вбиральню літ.»Д», душ літ.»Е», ворота з хвірткою №1, огорожі № 2-5.

08.12.1986 року помер батько ОСОБА_2.

08.10. 2003 році померла мати ОСОБА_3.

Після смерті батьків позивач, як єдиний спадкоємиць, спадщину прийняв фактично, оскільки постійно проживає у спадковому будинку. Ні батько ні мати за життя заповітів не склали.

20.01.2017 р. позивач звернувся до 8-ї ХДНК з заявами про отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька та матері.

Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що реєстрація права власності на житловий будинок не проводилось та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_4 підтримали позов та просила його задовольнити.

Представник Харківської міської ради ОСОБА_6 направив до суду письмові заперечення у яких просив суд в задоволенні позову позивачу відмовити, оскільки побудований батьками позивача житловий будинок не був прийнятий до експлуатації, у звязку з чим вважається як незавершеним будівництвом (а.с.121-122).

Заслухавши пояснення позивача його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що за адресою: м.Харків, вул. Колосистій,32 (колишня Польова) розташований житловий будинок з надвірними будівлями.

Рішенням Харківського міськвиконкому від 10.07.1968 № 331 вулицю Польову (Київський район, ОСОБА_7) як однойменну перейменовано у вулицю Колосисту. (а.с.137)

Згідно архівного витягу від 27.12.2017 року № 01-29/р-3000 за адресою: м.Харків вул. Польова,32 зареєстровано земельну ділянку площею 1200 кв.м. на підставі рішення № 20 виконкому Велико-Даниливської селищної ради депутатів трудящих від 11.10.1960 року та якою на той час користувалися батьки позивача. (а.с.138)

Відповідно до генерального плану (схеми) на земельній ділянці по вул. Польова,32 станом на 20.09.1960 року зазначені побудови: житловий будинок літ.»А-1», веранда літ.»а», сіни літ.»а1», ганок літ.»в», сараї літ.»Б,В,Г» (а.с.139)

На час побудови житлового будинку батьками позивача набуття права власності на житлові будинки, споруди регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Указом Президії Верховної ОСОБА_8 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який втратив чинності на підставі Указу Президії Верховної ОСОБА_8 СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-П і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою ОСОБА_8 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_8 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про права громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 ОСОБА_8 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

12 березня 2011 року набрав чинності Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». Пунктом 9 розділу У Прикінцевих положень передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких обєктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з серпня 1992 року до 12 березня 2011 року, тобто житлові будинки збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування обєкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий обєкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого ПП «Міський центр нерухомості», що станом на 26.12.2016 р. за адресою: м.Харкова, вул.Колосиста,32 у 1952 року був збудований житловий будинок літ.»А-1». У 1954 році до будинку було добудовано прибудови літ.»а,а1» та веранда літ.»а3», у 1967 побудована житлова прибудова літ.»А1-1». У 1960 р. були побудовані літня кухня літ.»В», гараж літ.»Б», у 1970 р.- льох літ.»Г». Вбиральня літ.»Д», душ літ.»Е» були побудовані у 1971 році. Загальна площа житлового будинку становить 59,7 кв.м., житлова 44,5 кв.м. (а.с.141)

Відповідно до інформаційної довідки ПП «Міського центру нерухомості» від 26.12.2016 р. за адресою: м.Харків, вул. Колосиста,32 самочинне будівництво відсутнє.(а.с.41)

Виходячи з цього батько позивача ОСОБА_2 набув право власності на новостворений обєкт нерухомого майна, але не отримав документ, що підтверджує його право власності на житловий будинок. 08.12.1986 році ОСОБА_2 помер.

Спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 фактично прийняли дружина ОСОБА_3 та син - позивач ОСОБА_1 в рівних частках.

08.10.2003 році померла мати позивача ОСОБА_3

Державним нотаріусом 8-ї ХДНК ОСОБА_9 20.01.2017 р. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків, посилаючись на те, що реєстрація права власності на спірний житловий будинок не проводилась. (а.с.25-26)

У пунктах 3.2; 3.3 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, визначив, що за наявністю відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на будинки, збудовані до 05.08.1992р., на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючого документу. Коли власники не реєстрували належне їм нерухоме майно в органах БТІ внаслідок чого спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнано в судовому порядку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини позивач фактично після смерті батьків прийняв спадщину, на даний час володіє спадковим майном.

Пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року встановлює, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цього кодексу.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3, оскільки він фактично вступив в володіння спадковим майном та на даний час ним володіє, та вважає, що є правові підстави для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 265,268 ЦПК, ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку №32 з надвірними будівлями по вул. Колосистій в м.Харкові, загальною площею 59,7 кв., житловою площею 44,5 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 08.12.1986 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку №32 з надвірними будівлями по вул. Колосистій в м.Харкові, загальною площею 59,7 кв., житловою площею 44,5 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 08.10.2003 року.

Рішення може бути оскаржене в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Харківської області протягом 30днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя