Справа № 591/4447/14-ц
Провадження № 2/591/33/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Зарічний районний суд м. Суми у складі : головуючого судді Грищенко О.В., при секретаря Антипенко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа : ОСОБА_3 про виселення,
Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить слухати справу у відсутність представника .
Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовому клопотанні просить перенести судове засідання в звязку з перебуванням на лікарняному . Однак, суд не бере до уваги заяву третьої особи, оскільки клопотання про перенесення судових засідань надходили до суду неодноразово, однак третя особа до суду не зявилась, докази на підтвердження поважності неявки в судові засідання не надала.
Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.
Справа надійшла 17.05.2016 року в провадження судді Прокудіної Н.Г. після скасування 05.05.2016 року Апеляційним судом Сумської області ухвали Зарічного районного суду м.Суми від 31 березня 2016 року про залишення без розгляду позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк».
Розпорядженням керівника апарату ОСОБА_4 № 207 від 06.11.2017 року призначено повторний розподіл судових справ та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 06.11.2017 року справу передано в провадження судді Грищенко О.В.
16.11.2017 року розгляд справи призначено на 24 січня 2018 року о 09 год 00 хв.
24.01.2018 року в звязку з перебуванням головуючого на лікарняному розгляд справи відкладено на 12.03.2018 року о 08 год. 30 хв.
12.03.2018 року протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 17.05.2018 року о 09 год.00 хв. в звязку з неявкою учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк та ОСОБА_3 10.07.2007 р. уклали кредитний договір №SUH6G100000117 (а.с.9-13 том 1 ).
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 10.07.2007 р. уклали договір іпотеки (а.с.14-18) .
Згідно з договором іпотеки іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 34.66 кв.м., яка розташована за адресою: Сумська обл., м.Суми, вул. Коротченко Дем`янаАДРЕСА_4. Майно належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.
Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.
ОСОБА_3 не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, зобов`язання за Кредитним договором не виконав.
Відповідно до довідки КП «Сумитеплоенергоцентраль» за адресою : АДРЕСА_6 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.46 том 2).
Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.
За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».
Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Квартира (предмет іпотеки) придбавалась за рахунок коштів отриманих за кредитним договором, та є забезпеченням належного виконання зобов'язання. А тому, звертаючись до суду із зазначеним позовом про виселення із квартири, позивач, не зазначає іншого постійного житла, у яке має бути виселено відповідачів.
Частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Зазначена правова позиція щодо застосування ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року у справі №6-39 цс 15, яка згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.
Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Також, договором іпотеки, укладеним між третьою особою та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, реєстрація осіб у квартирі, що є предметом іпотеки, є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в дольовому порядку підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.
Керуючись статтями 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд,
Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та/або проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_3.
Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований та/або проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_3.
Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Зарічного районного суду м. Суми протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивачем рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено та підписано 17.05.2018 року.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Грищенко