КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/168/2018 Головуючий у 1-й інстанції: Леонтюк Л.К.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В. , Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої вчиненням адміністративного правопорушення, -

у с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач пред'явив позов до відповідача про відшкодування шкоди завданої вчиненням адміністративного правопорушення, та просив:

- стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 33 754, 42 грн.;

- стягнути з відповідача на свою користь у якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 10 000, 00 грн., та судові витрати в розмірі 1347 грн..

ОСОБА_3 зазначає, що 27 серпня 2016 року об 13 годині 20 хвилин ОСОБА_2, рухаючись по проспекту Бажана у місті Києві, перебуваючи за кермом автомобіля НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та, при виникненні перешкоди не вжив заходів для забезпечення її об'їзду аж до повної зупинки транспортного засобу, унаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб «ВИС» державний номерний знак НОМЕР_3, за кермом якого знаходився він, що призвело до травмування останнього та пошкодження транспортного засобу, яким він керував. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та перебував на денному стаціонарному лікуванні у відділенні неврології Олександрівської клінічної лікарні міста Києва із 01 вересня 2016 року по 14 вересня 2016 року, що підтверджується висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 3058/Е від 22 грудня 2016 року та випискою з історії хвороби позивача. Зі стаціонару Олександрівської клінічної лікарні міста Києва був виписаний із заключним діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (27 серпня 2016 року), посттравматична, вертеброгенна цервікалгія, гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., 1 ст. СН 0, Дисліпідемія. Уподальшому позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності від 15 вересня 2016 року , серія АДА № 484863. Причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння позивачу вищевказаних тілесних ушкоджень стало порушення відповідачем п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У результаті отриманого тілесного ушкодження позивач пройшов курс стаціонарного та амбулаторного лікування, що підтверджується довідкою № 6235 Міської клінічної лікарні швидкої допомоги від 27 серпня 2016 року та випискою з історії хвороби ОСОБА_3 № ДД 01402. Період лікування позивача включав необхідність застосування медичних препаратів, загальна сума яких склала 4 018 гривень 32 копійки. Крім того, унаслідок спричиненої відповідачем дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль ВИС 2345 державний номерний знак НОМЕР_3, що належить на праві власності третій особі - ОСОБА_4 ( на момент ДТП автомобіль перебував у користуванні позивача на підставі договору оренди ) свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 09 жовтня 2014 року, яким керував позивач. Згідноз Висновком ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № ЕД -1307-2-636. 17 від 08 травня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВИС 2345 державний номерний знак АА 4732 IXв результаті його пошкодження в ДТП, що сталось 27 серпня 2016 року, складає 29 736 гривень 10 копійок. Сума збитків вже відшкодована ОСОБА_3 ОСОБА_4, що підтверджується розпискою від 25.07.2017 року однак з огляду на те, що майнова шкода відшкодовується тією особою, яка її завдала, - позивач в порядку регресу просить на повернення відповідачем відшкодованої власнику автомобіля шкоди. Також указує, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 10.000 грн.00 коп..

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року позов задоволено частково: стягнуто на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду у розмірі 33 757 грн. 42 копійки, моральну шкоду у розмірі 2 500 гривень 00 копійок, та сплачений судовий збір у розмірі 1 347 гривень 20 копійок, а разом у розмірі 37 604 гривні 42 копійки. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно з висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 2058/Е від 22.12.2016 року не встановлено, що саме в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 27.08.2016 року, позивач отримав тілесні ушкодження. Щодо розписки ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_4, від 25.07.2017 року. про отримання останнім грошових коштів у розмірі 29 736, 10 грн. від позивача, то вважає, що з неї не вбачається на підставі чого були передані ці грошові кошти. Висновок експерта ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № ЕД-1307-2-636.17 від 08 травня 2017 року щодо оцінки вартості матеріального збитку був складений за 8 місяців після настання ДТП та з порушенням п. 5.2 «Методи товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Щодо моральної шкоди, стягнутої судом, зазначає, що позивач заявив вказану вимогу після 1,5 року з моменту скоєння ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що вина відповідача у вчиненні ДТП установлена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Розписка, написана від імені ОСОБА_4, ОСОБА_7, відповідає нормам процесуального права в редакції 2004 року, які діяли на день подачі позову, а її оригінал знаходиться у нього. Тілесні ушкодження, отримані ним саме внаслідок ДТП, що підтверджується наданими ним доказами з медичних установ, а Висновок експерта ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № ЕД-1307-2-636.17 від 08 травня 2017 року щодо оцінки вартості матеріального збитку, відповідає «Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Стверджує, що він має право регресу до відповідача, оскільки саме ним було сплачено власнику пошкодженого в ДТП автомобіля, ОСОБА_4, матеріальну шкоду, заподіяну винними діями ОСОБА_2.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи встановлено, що 27 серпня 2016 року об 13 годині 20 хвилин ОСОБА_2, рухаючись по проспекту Бажана у місті Києві, перебуваючи за кермом автомобіля «Mersedes» державний номерний знак НОМЕР_3, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та, при виникненні перешкоди не вжив заходів для забезпечення її об'їзду аж до повної зупинки транспортного засобу, унаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб « ВИС » державний номерний знак НОМЕР_3, за кермом якого знаходився позивач, що призвело до травмування останнього та пошкодження транспортного засобу, яким він керував.

Унаслідок дорожньо - транспортної пригоди позивач отримав закриту черепно - мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та перебував на денному стаціонарному лікуванні у відділенні неврології Олександрівської клінічної лікарні міста Києва із 01 вересня 2016 року по 14 вересня 2016 року , що підтверджується висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи № 3058 / Е від 22 грудня 2016 року та випискою з історії хвороби Позивача.

Зі стаціонару Олександрівської клінічної лікарні міста Києва ОСОБА_3 був виписаний із заключним діагнозом: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку ( 27 серпня 2016 року ), посттравматична, вертеброгенна цервікалгія, гіпертонічна хвороба І - ІІ ст., 1 ст. СН 0, Дисліпідемія. У подальшому позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності від 15 вересня 2016 року , серія АДА № 484863.

Причиною вказаної дорожньо - транспортної пригоди та заподіяння Позивачу вищевказаних тілесних ушкоджень стало порушення Відповідачем п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Унаслідок спричиненої відповідачем дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль ВИС 2345 державний номерний знак НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_4 ( на момент ДТП автомобіль перебував у користуванні Позивача на підставі договору оренди ) свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 09 жовтня 2014 року , яким керував позивач.

Згідно з Висновком ТОВ « Судова незалежна експертиза України » № ЕД - 1307 - 2 - 636. 17 від 08 травня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВИС 2345 державний номерний знак НОМЕР_3 у результаті його пошкодження в ДТП, що сталось 27 серпня 2016 року, складає 29 736 гривень 10 копійок.

Сума збитків відшкодована позивачем ОСОБА_4, що підтверджується розпискою від 25.07.2017 року наданою ОСОБА_7.

Витрати на лікування позивача у результаті заподіяння шкоди його здоров'ю винними діями відповідача склали 4 018 грн. 32 коп..

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що на підставі ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Ураховуючи те, що позивачем було у повному обсязі відшкодовано шкоду, завдану відповідачем автомобілю третьої особи, а саме : майнові збитки у розмірі 29 736,10 грн., позивач у порядку регресу має право звернення із відповідною майновою вимогою до відповідача. Таким чином, загальний розмір матеріальної (майнової) шкоди, заподіяної в результаті винних дій відповідача в ДТП, що сталось 27 серпня 2016 року, складає 33 754, 42 грн., що складається зі збитків, завданих власнику автомобіля ВИС 2345 державний номер НОМЕР_3, у результаті його пошкодження, та витрат на лікування позивача в результаті заподіяння шкоди його здоров'ю винними діями ОСОБА_2. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що діями відповідача позивачу завдано і моральну шкоду, яка судом оцінена в розмірі 2500,00 грн..

Проте суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду в повній мірі, оскільки до нього суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Так, дійсно 27 серпня 2016 року з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1, сталась ДТП, у результаті якої було пошкоджено автомобіль ВИС 2345 державний номерний знак НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_4, яким ОСОБА_3 керував на підставі договору оренди. При цьому, унаслідок ДТП ОСОБА_3 завдано тілесні ушкодження, у зв'язку з чим він перебував на лікуванні та поніс матеріальні витрати на лікування.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3 у суді першої інстанції, ОСОБА_2 зазначав, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз», надавши на підтвердження поліс №АЕ/9935327 від 15.07.2016 року, зі строком його дії до 14.07.2017 року. Зазначав, що після ДТП відразу зателефонував до ПрАТ «Європейський страховий союз» та повідомив про страховий випадок .

Статтею 3 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Як убачається з полісу №АЕ/9935327 від 15.07.2016 року, то об'єктом страхування є автомобільНОМЕР_1 з лімітом страхової відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 200 000 грн. та за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн. з розміром франшизи 1000 грн. та строком дії договору до 14.07.2017 року включно (а.с. 46).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що на час виникнення страхової події 27 серпня 2016 року, діяв договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9935327 від 15.07.2016 року, страховиком за яким було ПрАТ «Європейський страховий союз», об»єктом страхування - автомобільНОМЕР_1, страхувальником ОСОБА_8, а також відповідно до п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_2, який правомірно володів забезпеченим

транспортним засобом.

Зазначені обставини дають підстави уважати, що у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» як страховика, у межах ліміту відповідальності, передбаченої указаним договором (життю і здоров'ю 200 000 грн. та за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн.), виник обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну ОСОБА_3, унаслідок ушкодження його здоров'я та ОСОБА_4, унаслідок пошкодження, належного йому транспортного засобу у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2.

При цьому, розмір завданої шкоди, не перевищує ліміт відповідальності страховика, у зв'язку з чим обов'язок відшкодування матеріальної шкоди, у ОСОБА_2 не виник.

Проте, розглядаючи дану справу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не врахував, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначеної правової позиції наразі притримується і Верховний Суд, що підтверджується Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц 9 провадження ( № 14-176цс18).

На підставі викладеного рішення суду підлягає скасуванню у частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, з постановленням нового про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ті ж самі положення наведені і в статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Верховний Суд України в п 9. Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди роз'яснив,що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд апеляційної інстанції уважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що саме відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду за негативні явища, які виникли у позивача в зв'язку з тілесними пошкодженнями, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки саме з вини ОСОБА_2 сталась остання.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, суд правильно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та з врахуванням обставин, за яких цю шкоду зазнав позивач.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнитичастково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року скасуватив частині відшкодування матеріальної шкоди та постановити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням адміністративного правопорушення.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т.І. Ящук