АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Херсон

справа: 766/18843/17-ц

провадження: 22-ц/791/766/18

Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Вейтас І.В.,

Радченко С.В.,

секретар Зварич С.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2018 року у складі судді Дорошинської В.Е.,

встановив:

01 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що 08 квітня 2016 року між нею та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб. Вона та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на теперішній час проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина та на її утримання не надає, остаточно просила стягнути з ОСОБА_3 на її корить на утримання малолітнього сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття із застосуванням щомісячної індексації для перерахунку суми в залежності від офіційного індексу інфляції; а також стягнути на її утримання аліменти в розмірі 1000грн., щомісячно з моменту звернення та до досягнення дитиною трирічного віку, допустити негайне виконання рішення суду в межах суми за один місяць.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2018 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернута позивачу з підстав передбачених п.3 ч.4 ст. 185 ЦПК України, у зв'язку з відкликанням позивачем позовної заяви до відкриття провадження у справі.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, з моменту звернення 01 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття із застосуванням щомісячної індексації для перерахунку суми в залежності від офіційного індексу інфляції. Стягнено з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі 1/6 частини щомісячно, з моменту звернення 01 листопада 2017 року і до досягнення дитиною трьох років. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що вимога позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2000грн. відповідає нормальному розвитку дитини враховуючи, що відповідач перебуває в працездатному віці, відомості про обтяження його турботами щодо утримання інших осіб відсутні, являючись батьком малолітнього зобов'язаний утримувати його до повноліття, надавати необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивачки в сумі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною трьох років, суд послався на врахування засад розумності, виваженості та справедливості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом допущені порушення норм права, які призвели до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема, зазначив, що розгляд справи судом без участі відповідача в порядку спрощеного позовного провадження, призвів до порушення процесуальних прав відповідача та позбавив його у встановленому законом порядку надати свої доводи та заперечення. Судом не враховано, що він добровільно сплачує аліменти на утримання дитини. Розмір аліментів визначений судом без урахування наявності у нього можливості надавати матеріальну допомогу дитині та позивачці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на те, що, на її думку, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги, на думку позивача, є безпідставними, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2, зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. А рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання регулюється главою 15 СК України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, згідно ч.1 ст. 181 СК України, визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що з 08 квітня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом ДРАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис №110, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с.3).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого 22 червня 2016 року Дніпровським районним у м. Херсоні відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 424, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, та знаходиться на її утриманні.

Домовленість щодо сплати аліментів на утримання дитини між батьками не досягнута.

Вказані обставини визнані сторонами під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а тому доказуванню, відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з батька дитини аліментів на її утримання є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він добровільно сплачує аліменти, а тому відсутні підстави для стягнення з нього аліментів за рішенням суду висновків суду не спростовують, оскільки домовленість щодо способу, розміру та порядку сплати аліментів між сторонами не досягнута.

Крім того, добровільна сплата аліментів батьком чи матір'ю дитини не перешкоджає тому із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Також колегія суддів погоджується з розміром аліментів на утримання дитини визначених судом, враховуючи відповідно до вимог ч.1 ст. 181 СК України стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Розмір аліментів на утримання дитини визначений судом є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості розміру аліментів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

Будь-яких доказів, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, на підтвердження своїх доводів, що необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде достатнім розмір у 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, апелянтом суду не надано.

Натомість позивачем надано суду розрахунок витрат на утримання дитини, які включають витрати за харчування з урахуванням віку дитини, витрати на придбання гігієнічних засобів необхідних для догляду за дитиною відповідного віку, витрати на придбання необхідних медичних препаратів та ліків.

Доводи ОСОБА_3 про те, що суд, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, не врахував положень ч.2 ст. 75 СК України, та не перевірив наявність у нього можливості надавати матеріальну допомогу, є неприйнятними, оскільки вказана норма права регулює відносини щодо наявності права одного з подружжя на утримання та не поширюються на правовідносини, що обов'язку батьків щодо утримання дитини. А норми права, які регулюють спірні відносини не пов'язують обов'язок утримання дитини з наявністю такої можливості у батьків дитини.

На підтвердження своїх доводів, що його матеріальне становище не дозволить йому сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом, апелянтом, на виконання вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, не надано жодного доказу.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3, не маючи постійної роботи, він отримує дохід за рахунок тимчасового підробітку та сезонних робіт. Однак, на підтвердження розміру свого доходу будь-яких доказів апелянт не надав. А тому, врахувавши, що відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, суд стягнув аліменти у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з вимог частин 2, 4 ст. 84 СК України, згідно якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_3 посилався на відсутність можливості надавати таку матеріальну допомогу, оскільки він не має постійної роботи. Однак на підтвердження своїх доводів апелянт будь-яких доказів не надав.

Оскільки судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, а відповідачем, у встановленому законом порядку, не доведено, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 84 СК України, дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права, зокрема розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження у зв'язку з безпідставним поверненням зустрічної позовної заяви про розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи 23 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому одночасно викладені заперечення проти позову про стягнення аліментів (а.с.41-45).

В той же день, 23 січня 2018 року, представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5, який діяв на підставі ордеру, Договору про надання правової допомоги №3-12/17 від 20 грудня 2017 року в межах повноважень , визначених Договором, до відкриття провадження у справі, подав заяву про повернення зустрічного позову(а.с.24).

Як вбачається з Договору про надання правової допомоги №3-12/17 від 20 грудня 2017 року, адвокат ОСОБА_5 прийняв від ОСОБА_3 доручення на ведення даної цивільної справи з усіма правами, які діюче законодавство надає позивачу, відповідачу, третій особі в тому числі з правом підпису позовної заяви та зміни підстави або предмету позову(а.с.26).

Отже, подаючи заяву про повернення зустрічного позову, адвокат діяв в межах повноважень наданих йому ОСОБА_3

Враховуючи наведене суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви з дотриманням вимог п.3 ч.4 ст. 185 ЦПК України. Доводи апелянта про те, що він не надавав повноважень адвокату на подачу заяв про повернення позовної заяви, спростовуються доказами, зазначеними вище.

Враховуючи ціну позову, яка не перевищує п'ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, незначну складність справи, невеликий обсяг та характер доказів у справі, а також, що спір про стягнення аліментів не віднесений до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.274 ЦПК України, розглянув справу у порядку спрощеного провадження. При цьому судом враховано, що обидві сторони, в тому числі відповідач, просили справу розглянути у їх відсутність з урахуванням змін до ЦПК України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року (а.с.29-31).

Доводи апелянта про розгляд справи у його відсутність та позбавлення його права на подачу відзиву не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.

Так, по-перше, відповідач 23 січня 2018 року подав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.30). По-друге, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали суду від 23 січня 2018 року, якою постановлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами у справі та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву, вручена ОСОБА_3 03 лютого 2018 року (а.с.39), однак своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву апелянт не скористався.

Посилання апелянта на інші порушення судом норм процесуального права не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 374,375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 21 травня 2018 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

С.В. Радченка