АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/410/18Головуючий по 1 інстанції - Пересунько Я.В.
Категорія: 59 Головуючий (суддя - доповідач) в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бородійчука В.Г., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу комунального закладу «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської обласної ради, Управління охорони здоров'я Черкаської обласної державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що директор комунального закладу «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської обласної ради ОСОБА_6 направляв підлеглих йому лікарів-психіатрів цього закладу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судові засідання Придніпровського районного суду м. Черкаси 09 листопада 2016 року, 06 грудня 2016 року, 21 грудня 2016 року, 24 січня 2017 року, 01 лютого 2017 року, 23 лютого 2017 року, 01 березня 2017 року, 02 березня 2017 року щодо перегляду вироку сину ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та на проведення 08 грудня 2015 року виконавчих дій державною виконавчою службою щодо вселення колишнього зятя ОСОБА_3 - ОСОБА_9 до квартири позивача.

Позивач ОСОБА_3 вказує, що безпідставне направлення лікарів-психіатрів адміністрацією КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської обласної ради у судові засідання та на проведення виконавчих дій, де вона бере участь, не передбачено жодним нормативно-правовим актом, не переслідувало жодну легітимну мету та було спрямовано виключно на цькування позивача, вчинення на неї психологічного тиску та свідчить про психіатричне переслідування для створення враження в оточуючих про її психічну неповноцінність всупереч наявним у неї медичним висновком про відсутність у неї психічних хвороб.

Позивач вважає, що лікарі-психіатри ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судових засіданнях Придніпровського районного суду м. Черкаси протиправно здійснювали динамічний нагляд учаснику судового засідання ОСОБА_3, робили якісь записи у медичній документації та навіть завели нову медичну картку на неї, оскільки попередню було вилучено місцевою прокуратурою.

Лікарі-психіатри припинили приходити на судові засідання з її участю тільки тоді, коли в одному із судових засідань з'явилася представник Уповноваженого з питань захисту прав людини Валєвська Л.

Також зазначає, що на психіатричне переслідування дав вказівку начальник Управління охорони здоров'я Черкаської обласної державної адміністрації Лобас М., до якого позивач зверталась про захист від ОСОБА_6 та психіатрів, які грубо порушують ЗУ «Про психіатричну допомогу», щоб не оплачувати операцію ОСОБА_3 з державних коштів в Інституті нейрохірургії в м. Києві.

У зв'язку з порушенням даними особами положень ЗУ «Про психіатричну допомогу», які полягають у психіатричному переслідуванні позивача, ОСОБА_3, з врахуванням уточнених позовних вимог викладених в заяві від 29.09.2017 року, просила суд зобов'язати посадових осіб комунального закладу «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської обласної ради припинити психіатричне переслідування даним закладом інваліда І групи опорно-рухового апарату, яка перенесла гострий інфаркт міокарда, гіпертонію 2 ст., 3 ст., 4 ст. та призначено хірургічне лікування в Інституті нейрохірургію м. Києва; визнати дії посадових осіб комунального закладу «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської обласної ради неправомірними.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії комунального закладу «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської обласної ради, які полягають в направленні на судові засідання Придніпровського районного суду м. Черкаси у справах за участі ОСОБА_3, а також на проведення виконавчих дій щодо боржника ОСОБА_3 лікарів-психіатрів цього закладу.

В іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що дії КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» з направлення лікарів-психіатрів цього медичного закладу на судові засідання та проведення державною виконавчою службою виконавчих дій за участі ОСОБА_3, а також перебування лікарів-психіатрів у залі судового засідання та на вчиненні виконавчих дій, без пояснення легітимної мети такого перебування є незаконними та порушують її права. Водночас у задоволенні позову позивача до Управління охорони здоров'я Черкаської обласної державної адміністрації відмовлено у зв'язку з тим, що останньою не доведено в чому полягає неправомірність дій цього органу щодо неї з посиланням на відповідні докази, як і не заявлено жодних вимог до нього.

В апеляційній скарзі КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», не погоджуючись з рішенням суду та вважаючи, що його висновки не відповідають фактичним обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що в позові не було зазначено конкретну посадову особу, дії якої необхідно визнати неправомірними та які дії суперечать вимогам законодавства, а тому суд не мав права самостійно на власний розсуд вирішувати даний позов. Крім того, судом не обґрунтовано, які саме права, свободи чи інтерес позивача захищається шляхом задоволення даного позову.

Також апелянт зазначає, що нормами процесуального права закріплено принцип гласності, що в свою чергу передбачає можливість присутності в судовому засіданні будь-якої особи. З огляду на викладене у судових засіданнях за участю ОСОБА_3 може бути присутнім будь-який громадянин і неважливо, яку посаду він займає.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримала свої позовні вимоги та вказала на обставини переслідувань з боку відповідача КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», які полягали в присутності лікарів-психіатрів в судових засіданнях за її участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 04 грудня 2015 року начальник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Черкаській області Гайдар А.В. звернувся з листом до комунального закладу «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської обласної ради, в якому просив направити представника для участі у проведенні виконавчих дій щодо вселення ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_14 до квартири боржника ОСОБА_3, які було призначено на 10 год. 00 хв. 08 грудня 2015 року за адресою: квартира АДРЕСА_1. Мету такого направлення представника КП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС в листі не зазначено (т. 1 а.с. 148).

Відповідно до Доповідної записки від 08.12.2015 року лікаря диспансерного відділення ОСОБА_7 головному лікарю КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» ЧОР, остання була присутня з медичною сестрою дільниці при вчиненні виконавчих дій із вселення ОСОБА_9 із родиною до квартири боржника ОСОБА_3

В даній доповідній записці лікар диспансерного відділення ОСОБА_7 зазначила про перебування її на вчиненні вищевказаних виконавчих дій з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. За спостереженням лікаря-психіатра, на прохання державної виконавчої служби та міліції ОСОБА_3 кричала, обзивала дочку та присутніх «хабарниками», погрожувала судом, в адресу дочки кричала, що ніколи не дозволить жити в її квартирі, ображала ОСОБА_7 та висловлювала грубощі на її адресу (т. 1 а.с. 149).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 01 березня 2016 року, дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління відділу ДВС в частині залучення інших осіб під час провадження виконавчих дій з виконання виконавчих листів Соснівського районного суду м. Черкаси №2-294/11 від 06.06.2013 року про вселення ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_14 в квартиру АДРЕСА_1 визнано неправомірними, в тому числі вказане рішення стосувалось і залучення працівника КП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» (т. 1 а.с. 152-155).

Відповідно до доповідної записки лікаря-психіатра ОСОБА_7 головному лікарю КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» ОСОБА_6, остання за розпорядженням адміністрації КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», як дільничний лікар диспансерного відділення 06.12.2016 року була присутньою на судовому засіданні Придніпровського районного суду м. Черкаси, на якому була ОСОБА_3, для здійснення динамічного нагляду за останньою, а за необхідності - надання їй медико-соціальної допомоги (облікова хвора ОСОБА_3 тривалий час злісно ухиляється від відвідування КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», необхідного лікування і уникає відвідування дільничного психіатра) (т. 1 а.с. 81).

При цьому за спостереженнями лікаря-психіатра ОСОБА_7, побачивши її, ОСОБА_3 стала вкрай подразливою, голосно кричала на весь зал судових засідань «тут перебуває Багреєєва», висловлювала на її адресу та адресу адвоката ОСОБА_17 грубощі, образи, плювалась в їх бік, на зауваження сторонніх відвідувачів суду припинити неадекватну поведінку не реагувала.

Відповідно до доповідної записки від 07.02.2017 року лікаря ОСОБА_8 адресованої головному лікарю КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» ОСОБА_6, 21.12.2016 року згідно розпорядження адміністрації КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» він був представником диспансеру на відкритому судовому засіданні Придніпровського районного суду м. Черкаси по розгляду справи за позовом ОСОБА_3, щодо питання перегляду вироку її сину за завершений злочин. В судовому засіданні ОСОБА_3 виявила ознаки підвищеної підозрілості, надмірної збудливості та утруднення керування своєю поведінкою. Крім того, ОСОБА_3 кричала, що в залі присутній психіатр, обурювалась, що за нею стежать та що керівники диспансеру «надсилають своїх» (т. 1 а.с. 82).

Судом першої інстанції ухвалою від 26 вересня 2017 року зобов'язано КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» надати до суду належним чином завірені копії письмових розпоряджень адміністрації цього закладу щодо присутності лікарів-психіатрів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судових засіданнях Придніпровського районного суду м. Черкаси 06 грудня та 21 грудня 2016 року, а також щодо присутності лікаря-психіатра ОСОБА_7 при проведенні виконавчих дій державною виконавчою службою 08 грудня 2015 року та повідомити суду про підстави їх видачі (т. 1 а.с. 103-105).

Згідно наданої відповіді на зазначену ухвалу КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» повідомило суд, що Правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями лікарів КЗ «ЧОПНД», Закону України «Про психіатричну допомогу», іншими відомчими інструкціями та загальним діловодством не передбачена видача письмових розпоряджень для участі лікарів - психіатрів в судових засіданнях та присутності лікаря-психіатра ОСОБА_7 при проведенні виконавчих дій державною виконавчою службою. З огляду на викладене підставами направлення на судове засідання та на інші процесуальні дії з участю хворою ОСОБА_3 є та обставина, що вона перебуває на обліку в КЗ «ЧОПНД» (т. 1 а.с. 147).

Таким чином, судом першої інстанції достовірно встановлено, що письмових розпоряджень про направлення в судові засідання та при здійсненні виконавчих дій лікарів-психіатрів адміністрацією закладу не видавалися.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України (ст. 3 ЗУ «Про психіатричну допомогу»).

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 вересня 2013 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_13, зацікавлені особи: Управління соціальної політики Черкаського міськвиконкому, Черкаський обласний психоневрологічний диспансер, ОСОБА_5 про визнання недієздатною ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 5-7).

Згідно Висновку №105 від 05 лютого 2010 року Республіканського психоневрологічного консультативного центру Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1, у ОСОБА_3 на той час ознак активних психотичних розладів не виявлено (т. 1 а.с. 40).

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про психіатричну допомогу» дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров'я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації.

Психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Як стверджується відповідачем медичну картку ОСОБА_3 з грубим порушенням КПК України вилучив прокурор місцевої прокуратури м. Черкаси 28.08.2015 року і до цього часу в КЗ «ЧОПНД» документи не повернуті (т. 1 а.с. 147).

Таким чином, матеріали справи не містять відомостей про наявність медичної документації складеної на ОСОБА_3 та підтверджень перебування її на обліку в КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер».

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що присутність лікарів-психіатрів на судових засіданнях за участі ОСОБА_3 та при вчиненні виконавчих дій необґрунтована жодними належними та допустимими доказами.

При цьому до вказаного висновку колегія суддів прийшла з врахуванням заяви адвоката ОСОБА_17 від 16 грудня 2016 року на адресу головного лікаря КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», в якій він вказує на неадекватну поведінку ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 52).

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу, що дана заява була подана вже після того, як лікар-психіатр ОСОБА_7 була присутньою на судовому засіданні 06.12.2016 року, а тому не могла бути підставою для огляду особи без її усвідомленої згоди у відповідності до норм ЗУ «Про психіатричну допомогу».

Посилання в апеляційній скарзі, що рішення районного суду ґрунтуються на припущеннях щодо надання усних розпоряджень адміністрацією диспансеру судова колегія вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наявних в матеріалах справи доказів, які не були спростовані сторонами у справі, а саме з доповідних записок лікарів-психіатрів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що присутність їх у судових засіданнях здійснювалася у зв'язку з розпорядженням адміністрації диспансеру.

Письмових розпоряджень відповідачем КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» на виконання ухвали суду про витребування даних документів, надано до суду не було, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про видачу розпоряджень адміністрацією закладу в усному порядку.

Вказане також підтверджується листом адвоката ОСОБА_17 адресованого головному лікарю КЗ «ЧОПНД» від 16.12.2016 року, в якому він вказує, що йому відомо про направлення головним лікарем диспансеру, лікаря-психіатра ОСОБА_7 з метою здійснення динамічного нагляду за обліковою хворою ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 52).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час проведення зазначених засідань) розгляд справ у всіх судах проводиться усно і відкрито.

Проте, судом встановлено, що лікарі-психіатри були присутні в судових засіданнях та при здійсненні виконавчих дій із вселення родини ОСОБА_9, без залучення їх у якості сторін у справі чи сторін виконавчого провадження, та при цьому ними складалися доповідні записки на ім'я головного лікаря КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», що свідчить про перебування їх на даних заходах у зв'язку з виконанням професійних обов'язків.

Крім того, лікар-психіатр ОСОБА_7 при перебуванні 06.12.2016 року в судовому засіданні в Придніпровському районному суді м. Черкаси здійснювала динамічний нагляд за позивачем ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 81), що також спростовує доводи апеляційної скарги про перебування її в засіданнях суду, як громадянина.

В апеляційній скарзі відповідач КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» посилається на те, що законом не передбачено такого способу захисту як визнання неправомірними дій КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» ЧОР, які полягають у направленні на судові засідання Придніпровського районного суду м. Черкаси у справах за участі ОСОБА_3, а також на проведення виконавчих дій щодо боржника ОСОБА_3 лікарів-психіатрів цього закладу.

Колегія суддів, перевіривши вказані доводи приходить до висновку, що вони не ґрунтуються на законі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час подання позову) та яка кореспондується з ч. 1 ст. 4 ЦПК України (яка чинна на сьогоднішній час) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про психіатричну допомогу» рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, здійсненні їх соціального захисту, наданні їм соціальних послуг або проходження ними спеціального навчання, можуть бути оскаржені, за вибором таких громадян, до власника закладу з надання психіатричної допомоги, закладу соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, спеціального навчального закладу або уповноваженого ними органу, або у порядку підлеглості до вищого органу чи посадової особи, або безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Оскільки відповідач КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» являється комунальною установою та підпорядковується Черкаській обласній раді, тому його дії можуть бути визнані неправомірними, як один із передбачених законом способів захисту цивільних прав і інтересів особи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для обґрунтованого перебування лікарів-психіатрів в судових засіданнях за участю ОСОБА_3 та при здійсненні виконавчих дій за її участі не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, а навпаки з огляду на встановлені факти свідчать про здійснення на особу тиску, що призводило до підвищення її напруженості та обурення, та є порушенням одного із принципів психіатричної допомоги, а саме добровільності. А тому у вказаних діях відповідача КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» ЧОР, колегія суддів вбачає порушення законних прав позивача у справі, які і підлягають судовому захисту.

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалось.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, не порушив норми процесуального права, а доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу комунального закладу «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.05.2018 року.

Судді: