Справа № 522/6165/18
Провадження № 2/522/5993/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

в складі: судді Домусчі Л.В.

за участі секретаря судового засідання - Шевчик В.І.

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

До суду 10.04.2018 року надійшов позов банку, пред'явлений до ОСОБА_1, ОСОБА_2, згідно з яким просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №485 від 14.10.2005 року у розмірі 472 796, 84 грн. та судові витрати у розмірі 7 091,95 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 14.10.2005 року було укладено кредитний договір №485, відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит у сумі 130 000 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 130 000,00 грн., та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 22% річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14.10.2005 року було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність разом з позичальником у повному обсязі. Банк свої зобов'язання за кредитними договором виконав належним чином та надав ОСОБА_1 грошові кошти. Проте, позичальником у встановлені кредитним договором строки повернення наданого йому кредиту (основної суми) та строки сплати відсотків за користування кредитом не дотримуються, у зв'язку з чим у нього перед Банком станом на 01.02.2018 року виникла заборгованість у розмірі 472 796,84 грн.. Крім того, відповідачам з боку Банка направлялася кореспонденція щодо порушень зобов'язань за кредитним договором та про необхідність погашення боргу, однак до теперішнього часу відповідачі так і не виконали свої зобов'язання.

Ухвалою суду від 23.04.2018 року справу було прийнято до провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні 21.05.2018 року.

21.05.2018 року розгляд справи було відкладено на 09.07.2018 року у зв'язку з неявкою позивача та одного з відповідачів.

У судове засіданні 09.07.2018 року сторони не з'явились, відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву, згідно якої повідомив, що відповідач ОСОБА_2 помер десь 2-4 місяці тому в Одеській області.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року витребувано з Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області інформацію щодо смерті ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, витканий РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 та у разі наявності належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, витканий РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 04.09.2018 року.

Ухвалою суду від 04.09.2018 року було витребувано з нотаріальних контор належним чином завірену копію спадковою справи відносно померлого ОСОБА_2. Розгляд справи відкладено на 17.10.2018 року.

17.10.2018 року розгляд справи було відкладено на 07.11.2018 року та суд протокольно зобов'язав банк надати інформацію щодо кримінальної справи.

У судове засідання 07.11.2018 року сторони не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник банку жодних клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надав, при цьому був присутній у минулому судовому засіданні, в якому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Також був ознайомлений із датою наступного судового засідання.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, застосувати у спірних правовідносинах строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У минулих судових засіданнях відповідач посилався на те, що це вже третій позов банку, пред'явлений до нього, до цього дві справи (№2-4191/08 та №523/6788/13-ц) розглядались у Суворовському районному суді м. Одеси та були залишені без розгляду. Стверджував, що він не підписував ніякого договору поруки та не брав на себе зобов'язання відповідати солідарно з позичальником. Посилався, що з приводу шахрайській дій у даній кредитній справі існує кримінальна справа.

У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вбачає, що позивачу було в повній мірі надана можливість використати своє диспозитивне право, чим позивач і скористався: був присутній у підготовчому засіданні та в судовому засіданні надав свої пояснення, належним чином був сповіщений про розгляд справи.

За вказаних обставин, з урахуванням положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 19 листопад 2018 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №485, відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит у сумі 130 000 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 130 000,00 грн., та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 22% річних у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

Строк повернення кредиту був встановлений сторонами до 14.10.2010 року.

Згідно матеріалів справи, в якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14.10.2005 року було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 як поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати солідарно разом з позичальником у повному обсязі за невиконання умов кредитного договору.

Банк виконав свої зобов'язання та надав позичальнику грошові кошти у кредит, у свою чергу позичальник своєчасне погашення кредиту не здійснював, у зв'язку з чим нього виникла заборгованості, що і стало підставою для звернення до суду.

Згідно розрахунку банку заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.02.2018 року становить 472 796,84 грн., з яких:

- прострочений основний борг по кредиту - 108 260,02 грн.;

- прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2006 року по 31.01.2018 року - 268 037,10 грн.;

- пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.02.2017 року по 01.02.2018 року - 28 743,76 грн.;

- пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.02.2017 року по 01.02.2018 року - 28 743,76 грн.;

Вказаний розрахунок банку наявний у матеріалах справи (а.с.13-16).

Також судом встановлено, що позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією актового запису про смерть «1796 від 19.02.2018 року, складеним Одеським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області (а.с.67-68).

З листа завідувача Четвертої Одеської державної нотаріальної контори №3241/0116 від 27.09.2018 року вбачається, що спадкова справа до майна гр.. ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась.

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №53308432 та №53308476 від 14.09.2018 року також встановлено відсутність реєстрації спадкової справи та заповіту до майна померлого 19.02.2017 року ОСОБА_2.

Отже, за розглядом справи правонаступників померлого позичальника судом не встановлено.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.2ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з приписами частини першої статті 509, статті 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до правил статей 546, 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відносини, пов'язані з порукою, врегульовано нормами § 3 глави 49 розділу І книги 5 ЦК України.

Так, за даним у частині першій статті 553 ЦК України визначенням, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені статтю 554 ЦК України, відповідно до частин першої та другої якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука має складну теоретичну природу, оскільки водночас є способом забезпечення виконання зобов'язань, а також і сама має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюються загальні положення ЦК України про зобов'язання та договори.

Порука як традиційний інститут цивільного права - це акцесорне зобов'язання, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором третьої особи (боржника) за виконання останнім його зобов'язання частково або в повному обсязі, а у разі його невиконання чи неналежного виконання - зобов'язується виконати зобов'язання боржника в натурі та/або нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником зобов'язання.

Відповідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Як убачається з розділу 4 Договору поруки, ним не встановлений ані строк дії цього договору, ані строк припинення поруки (в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України), тому судом зауважує, що в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Крім того, аналогічні умови припинення поруки передбачені п.4.2 розд.4 Договору поруки.

Судом установлено, що позичальник та поручитель взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 14 жовтня 2010 року (згідно кредитного договору №485 від 14.10.2005 року), повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту.

Отже, поряд з установленням строку дії основного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що останнє погашення за кредитом було здійснено позичальником ще в 2007 році на суму 20,47 грн. (за процентам), тобто , починаючи з лютого 2007 року жодних платежів за кредитним договором позичальником здійснено не було.

Отже, починаючи з лютого 2007 року банк був обізнаний про порушення свого права унаслідок невиконання позичальником своїх кредитних зобов'язань.

Крім того, з пояснень відповідача ОСОБА_2 судом встановлено, що банком вже двічі пред'являлись позови до нього як поручитель про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, які розглядались у Суворовському районному суді м. Одеси. Отже, банку достеменно було відомо про існування прострочених зобов'язань з боку ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 18.12.2013 року позов банку було залишено без розгляду (справа №523/6798/13-ц). Ухвалою суду від 25.01.2013 року позов банку було повернуто позивачу (справа №523/49/13-ц).

З цим же позовом банк звернувся до суду лише у квітні 2018 року.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

При цьому, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідно сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника з лютого 2007 року. Термін остаточного погашення кредиту був визначений сторонами до 14.10.2010 року, отже, суд вбачає, що ПАТ «Державний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з даним позовом звернувся в суд 10.04.2018 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Отже, суд приходить до висновку про те, що вимоги банку до ОСОБА_1 як поручителя не підлягають задоволенню у зв'язку з припиненням поруки останнього.

Крім того, умовами договору поруки від 14.10.2005 року не було передбачено, що поручитель несе відповідальність за позичальника як його правонаступник, у свою чергу, правонаступника померлого ОСОБА_2 судом не встановлено.

Також, із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що ними нараховано відсотки за користування кредитом станом по 01.02.2018 року, при цьому строк дії умов кредитного договору закінчився 14.10.2010 року. Отже, здійснення нарахування відсотків саме за умовами кредитного договору є безпідставним.

Також, судом встановлено, що 27.01.2007 року було порушено кримінальну справу № за фактом заволодіння грошовими коштами ПАТ «Державний ощадний банк України» у сумі 114,50 тис. грн.. шахрайським шляхом з використанням підроблених документів по ст. 190 ч.4, 358 ч.1, 3 КК України. Проте, відомостей щодо передачі даного кримінального провадження на розгляд до суду не представлено.

За викладених обставин, зважаючи на те, що спадкоємців померлого позичальника судом не встановлено, порука ОСОБА_1 є припиненою, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог банку.

У зв'язку з відмовою у позові згідно ст. 141 ЦПК України і підстав для стягнення судових витрат з відповідача також не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 3, 15-16, 251-253, 256-261, 266, 509, 524, 525, 526, 530, 536, 549, 550-551, 559, 610-612, 625, 626, 629, 631, 638, 639, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 19.11.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.