Справа № 587/1070/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2018 року Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Черних О.М.,
за участю секретаря судового засідання Скрипка-Соіна О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (с. Шпилівка, вул. Молодіжна, 12, Сумського району, Сумської області) до виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Сумського району(с. В.Сироватка, пл. Козацької Слави, 2, Сумського району, Сумської області), про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на житловий будинок № 2 по вул. Центральна, в с. Стінки, Сумського району, Сумської області, та на земельну ділянку, загальним розміром 4700 кв.м., в тому числі 300 кв.м. під житлове будівництво та 4400 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 15.08.2016 року.
Свої вимоги мотивує тим, що у вересні 1988 року помер його дід ОСОБА_4 і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яку фактично прийняв його син ОСОБА_3 шляхом користування та розпорядження спадковим майном. В серпні 2016 року помер батько позивача ОСОБА_3 і після його смерті відкрилась спадщина, позивач є спадкоємцем за законом і фактично прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, інших спадкоємців за заповітом чи законом немає. Проте, приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу ОСОБА_5 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначені земельну ділянку та житловий будинок із-за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів та існуванні розбіжностей в написанні прізвища спадкодавця та спадкоємця. У звязку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав власності на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку.
В судове засідання позивач та його представника не зявилися, від представник позивача надійшла заява, в якій вона просила справу слухати у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_6ОСОБА_2 сільської ради Сумського району в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, надав суду заяву, про те, що справу просить розглядати у відсутність представника сільської ради, проти позову не заперечує.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14 вересня 1988 року помер дідусь позивача ОСОБА_4 та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому, в тому числі й на житловий будинок за адресою: с. Стінка, вул. Центральна, 2, Сумського району. Сумської області. Єдиним спадкоємцем після смерті померлого був його син ОСОБА_3, який спадщину прийняв шляхом фактичного користування та володіння спадковим майном.
Факт належності спадкового майна ОСОБА_4 підтверджується наступними доказами.
Зокрема, відповідно до погосподарської книги встановлено, що ОСОБА_7 був власником житлового будинку, загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., до складу якого входить дві житлові кімнати, що розташований за адресою: с. Стінка, вул. Центральна, 2, Сумського району Сумської області. Також визначено, що в особистому користуванні ОСОБА_7 знаходилась земельна ділянка, площею 0,47 га, з яких для обслуговування житлового будинку, погосподарських споруд 0,03 га та 0,44 га для ведення особистого селянського господарства (рілля) (а.с. 71-72).
Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради № 1190/02-38 від 06.11.2018 року встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві приватної власності належав житловий будинок позначений в технічному паспорті від 14.09.2004 року, літерою «А-І», загальною площею 47,1 кв.м., з яких житлова 31,6 кв.м., підсобна 8,5 кв.м. та господарські будівлі і споруди: прибудова «а», кухня «В», які знаходяться за адресою: с. Стінка Сумського району, Сумської області, вул. Центральна, 2 (а.с. 73).
Згідно з п.18 інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це.
В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.
Колгоспному двору або одноосібному селянському двору видається свідоцтво про право особистої власності на будинок відповідно до п. 18.
Дане право власності мали всі члени колгоспного двору, що проживали на той час у дворі, але було загально прийняте правило в діловодстві, і вписували в свідоцтво лише одного повнолітнього члена двору.
Згідно копії витягу облікової картки обєкта по господарського обліку на 2011 -2015 роки головою колгоспний двору № 2 по вул. Центральна в с. Стінки, Сумського району, Сумської області був ОСОБА_7, членом двору ОСОБА_8 (а.с.71-72)
Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» ( із наступними змінами ) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у його майні;
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;
Згідно ст. 120 ЦК України (в редакції 1963р.), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.
Згідно ст. 123 ЦК України (в редакції 1963р.), частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); при зверненні стягнення по особистих зобов'язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.
Згідно ст. 124 ЦК України (в редакції 1963р.), при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору, які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п'ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п'ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.
Колгоспний двір за цивільним кодексом Української РСР (1963 року) визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Як суспільна група «колгоспний двір» існував до 15 квітня 1991 року, тобто до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII, якою введений в дію Закон України «Про власність».
Відповідно до нормативно-правових актів, які були чинними на час існування колгоспного двору, зокрема, Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, такі книжки були основними документами по визначенню суспільної групи господарства. Суспільна група господарства встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства (сім'ї).
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»( зі змінам, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13) суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_7 належав на праві власності будинок № 2 по вул. Центральна в с. Стінки, Сумського району, Сумської області.
ОСОБА_7 помер 14.09.1988 року.
Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 був його син ОСОБА_9, який прийняв спадщину шляхом розпорядження спадковим майном, що підтверджується обліковою карткою з погосподарської книги, згідно якої в будинку № 2 по вул. Центральна в с. Стінки, Сумського району, Сумської області були зареєстровані ОСОБА_7, який помер 14 вересня 1988 року та ОСОБА_10 (а.с. 71-72).ё
Згідно положення ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
15 серпня 2016 року помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6).
Проте, як вбачається з постанови приватного нотаріуса ОСОБА_11 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок та на земельні ділянки, а також є розбіжності в написанні прізвища спадкоємця та спадкодавця (а.с.23-24)
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06.09.2018 у справі № 587/1575/18 було встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, який помер 15.08.2016 року та факт належності ОСОБА_3, який помер 15.08.2016 року витягу з рішення № 36, виданий 30.07.1993 року ОСОБА_2 сільською радою народних депутатів Сумського району про безкоштовну передачу у приватну власність земельної ділянки в с. Стінка Сумського району, загальним розміром 4700 кв.м., з них 300 кв.м. під житлове будівництво, 4400 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 56-57).

Згідно довідки комунальної установи Сумської обласної ради «Краснопільського психоневрологічного інтернату» № 59 від 16.02.2017 року встановлено, що батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 дійсно проживав в інтернаті на повному державному утриманні з 24.06.2014 року по 15.08.2016 року та дійсно був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно заяви на постійно місце проживання (а.с. 13).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

В силу п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно доДекрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись , ст. ст. 10-13, 81, 89, 200, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (с. Шпилівка, вул. Молодіжна, 12, Сумського району, Сумської області) до виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Сумського району (с. В.Сироватка, пл. Козацької Слави, 2, Сумського району, Сумської області), про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, позначений літерою «А-1», загальною площею 47,1 кв.м., з яких житлова 31,6 кв.м., підсобна 8,5 кв.м. та господарські будівлі та споруди: прибудову «а», кухню «В», які знаходяться за адресою: с. Стінки, вул. Центральна, 2. Сумського району, Сумської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 15серпня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку, яка знаходить нв с. Стінки сумського району, Сумської області, загальним розміром 4700 кв.м., з яких 300 кв.м. під житлове будівництво та 4400 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 15 серпня 2016 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних