ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1081/18 Справа № 199/6146/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, про скасування свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2013 року по справі № 199/4939/13-ц було частково задоволено його позов до ОСОБА_3 та стягнуто з неї заборгованість за договором позики в розмірі 31 738,40 грн., 3% річних 2 142,36 грн. за період січень 2010 - березень 2013 року та судовий збір в розмірі 338,81 грн., всього 34 219,57 грн. Рішення набрало чинності, виконавчий лист був направлений на виконання до Амур-Нижньодніпровського районного відділу Державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області.

Також рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2013 року по справі № 904/5225/13 було задоволено його позов до ОСОБА_3 та стягнуто з неї заборгованість за договором позики в розмірі 104 708,30 грн., 3% річних 834,80 грн., пеню 4 010,92 грн., проценти 4 010,92 грн. та судовий збір 2 271,30 грн., всього 115 836,24 грн., наказ про стягнення грошових сум також було направлено на виконання до Амур-Нижньодніпровського районного відділу Державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області.

Постановами державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС Брильова О.В. був накладений арешт на все майно боржниці ОСОБА_3

ОСОБА_3 з 07.08.1971 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 1133. В період перебування у шлюбі на підставі рішення АНД райвиконкому м.Дніпропетровська № 557/6 на ім'я ОСОБА_6 було видано свідоцтво від 30.06.2000 року про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1. Домоволодіння АДРЕСА_1, що розташоване на земельній ділянці 0,0748 га, кадастровий номер НОМЕР_2, є спільною сумісною власністю подружжя, та відповідачці ОСОБА_3 належала 1/2 його частина.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 57 від 11.01.2016 року, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно.

26 серпня 2016 року йому стало відомо, що за відповідачкою ОСОБА_1, яка є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_6, зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0748 га, кадастровий номер НОМЕР_2, та в цілому на домоволодіння загальною площею 107,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також в уточненій позовній заяві зазначив, що після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_3 подала до нотаріальної контори письмову заяву від 05.07.2016 року, якою відмовилась від спадщини, а також зазначила, що спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_6, є його особистою власністю, оскільки їй відомо, що грошові кошти, які він витратив на набуття у власність домоволодіння, були отримані ним у спадок після смерті його батьків, а земельна ділянка приватизована безоплатно.

На його думку зазначені обставини свідчать про те, що метою подачі ОСОБА_3 заяви про перебування домоволодіння АДРЕСА_1 в особистій власності померлого ОСОБА_6 та відсутність її частки у вказаному майні, було ухилення від виконання зобов'язань за рішеннями суду про стягнення заборгованості.

Посилаючись на те, що зазначені рішення щодо переходу права власності та його реєстрації за ОСОБА_1 порушують його права стягувача та унеможливлюють виконання рішень судів, просив суд визнати недійсною заяву ОСОБА_3 від 05 липня 2016 року в частині відмови від виділу 1/2 частки в спільному сумісному майні подружжя; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.08.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., реєстровий номер 1586/НВТ 792069, на ім'я ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, як спадкоємця майна, належного ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в частині спадкування 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 107,9 кв.м, житловою площею 76,2 кв.м., господарських будівель та споруд: Б-літня кухня, В-гараж, Г, Ж - вбиральні, Е-сарай, Д-душ, №1-8, І - інші споруди; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 107,9 кв.м, житловою площею 76,2 кв.м., господарських будівель та споруд: Б-літня кухня, В-гараж, Г, Ж - вбиральні, Е-сарай, Д-душ, №1-8, І - інші споруди, та зобов'язати ОСОБА_3 вчинити дії, направленні на оформлення права власності на 1/2 частину в спільному сумісному майні подружжя.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.08.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., реєстровий номер 1586/НВТ 792069, на ім'я ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, як спадкоємця майна, належного ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в частині спадкування 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 107,9 кв.м, житловою площею 76,2 кв.м., господарських будівель та споруд: Б - літня кухня, В - гараж, Г, Ж - вбиральні, Е - сарай, Д -душ, №1-8, І - інші споруди.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 107,9 кв.м, житловою площею 76,2 кв.м., господарських будівель та споруд: Б - літня кухня, В - гараж, Г, Ж - вбиральні, Е - сарай, Д - душ, №1-8, І - інші споруди.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що позивачем не доведено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину незаконно, або ж нотаріусом було порушено процедуру відкриття та передачі спадщини, також матеріали справи не містять доказів того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були в повному обсязі з'ясовані обставини справи та дослідженні усі наявні докази.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він підтримує рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши представника ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 із 07.08.1971 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 1133 (т.1, а.с.118). У період перебування у шлюбі на підставі рішення АНД райвиконкому м.Дніпропетровська № 557/6 на ім'я ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 від 30.06.2000 року (т.1, а.с. 141).

Право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0748 га, кадастровий номер НОМЕР_2, було оформлено на ім'я ОСОБА_6, про що був виданий акт на право власності на земельну ділянку від 26.11.2009 року, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 68/35 від 06.08.2008 року (т.1, а.с.140).

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, який діяв на момент виникнення права власності, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Таким чином, виходячи із вищевказаних норм права, які діяли на час набуття права власності ОСОБА_6 на домоволодіння АДРЕСА_1, та враховуючи, що ОСОБА_6 за життя не звертався до суду з вимогами про визнання за ним права особистої власності на вказане нерухоме майно, спір щодо вказаного домоволодіння між подружжям був відсутній, доказів про припинення подружніх стосунків між ними суду не надано, відповідач ОСОБА_3 із 05.05.1981 року по теперішній час зареєстрована у вказаному домоволодінні по АДРЕСА_1, про що свідчить відмітка в її паспорті (т.1, а.с.116) та дані в домовій книзі, яка заведена 24.02.1981 року (т.1, а.с.110-114), що підтверджує її постійне місце проживання у вказаному домоволодінні, тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що домоволодіння АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, та відповідачці ОСОБА_3 належить 1/2 його частина.

Інформація, відображена в домовій книзі на домоволодіння АДРЕСА_1, яка заведена 24.02.1981 року (т.1, а.с.110-114), підтверджує ту обставину, що подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проживали у вказаному домоволодінні разом із дітьми, починаючи із 1981 року, однак лише 30.06.2000 року начальником Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації Кривошеєвою Т.Р. на ім'я ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської ради від 19.09.2000 року № 557/6, та дане свідоцтво є первинним документом реєстрації права власності на вказане домоволодіння.

Згідно з характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, що відображена в технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1, виданому 15.12.2005 року (т.1, а.с.159-161), житловий будинок А-1 1973 року побудови; літня кухня Б, погріб під Б, гараж В - 1972 року побудови; вбиральня Г, душ Д - 1974 року побудови; сарай Е -1972 року побудови та вбиральня Ж - 2000 року побудови.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 57 від 11.01.2016 року (т.1, а.с.109), після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, зокрема на домоволодіння та земельну ділянку АДРЕСА_1.

Згідно матеріалам спадкової справи № 10/2016, спадкоємцями першої черги після ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_8, син ОСОБА_9 та донька ОСОБА_1.

Спадкоємці ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали до нотаріуса заяви (т.1, а.с. 107, 119, 125), якими відмовились від права на спадкування за законом на користь ОСОБА_1, яка подала заяву про прийняття спадщини (т.1, а.с.130). Приватним нотаріусом ДМНО Кухтіною В.В. ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2016 року: на домоволодіння АДРЕСА_1, реєстровий №1586 (т.1, а.с.155), на земельну ділянку, площею 0,0748 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_1, реєстровий №1590 (т.1, а.с.168), які рішеннями про державну реєстрацію від 22.08.2016 року були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с. 156, 169).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2013 року по справі № 199/4939/13-ц було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та стягнуто з неї заборгованість за договором позики в розмірі 31 738,40 грн., 3% річних 2 142,36 грн. за період січень 2010 - березень 2013 року та судовий збір в розмірі 338,81 грн., всього 34 219,57 грн. (т.1, а.с.8) Рішення набрало чинності, виконавчий лист був направлений на виконання до Амур-Нижньодніпровського районного відділу Державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області (т.1, а.с.14-15).

Також рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2013 року по справі № 904/5225/13 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та стягнуто з неї заборгованість за договором позики в розмірі 104 708,30 грн., 3% річних 834,80 грн., пеня 4 010,92 грн., проценти 4 010,92 грн. та судовий збір 2 271,30 грн., всього 115 836,24 грн. (т.1, а.с.9-11), наказ про стягнення грошових сум також було направлено на виконання до Амур-Нижньодніпровського районного відділу Державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області(т.1, а.с.12).

Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС від 01.02.2013 року був накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_3 (т.1, а.с.35-37).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов'язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як зазначено в заяві ОСОБА_3, яка була нею подана 05.07.2016 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної В.В. та знаходиться в матеріалах спадкової справи на аркуші 6 (т.1, а.с.107), вона відмовилася від прийняття належної їй спадщини, яка залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_6 на користь доньки ОСОБА_1; сповістила, що відмовляється від права на обов'язкову частку та зазначила, що спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка, є його особистою приватною власністю, а саме, їй відомо, що грошові кошти, які він витратив на набуття у власність домоволодіння АДРЕСА_1, отримані ним у спадок після смерті його батьків, а земельна ділянка приватизована безоплатно.

Однак, домоволодіння АДРЕСА_1 не отримувалось ОСОБА_6 в дар або в порядку спадкування.

Доказів про отримання ОСОБА_6 у спадок коштів на будівництво вищевказаного домоволодіння, що відбувалося в період з 1972 по 2000 роки, у якій сумі та від якого спадкодавця, відповідачами суду не надано.

Згідно з п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін'юсту від 03.03.2004 р. № 20/05, нотаріус може видати свідоцтво про право власності лише після виділення частки у спільному майні. Як вбачається, в даному випадку відповідачу ОСОБА_1 нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину без виділення частки спадкодавця у спільному майні подружжя, та одночасно проведено відчуження 1/2 частини дружини шляхом відмови від майна у заяві, що суперечить вимогам цивільного законодавства. Даний спосіб відчуження нерухомого майна та відмови від права власності на майно, яке підлягає обов'язковій державній реєстрації, не передбачений жодною нормою СК України та суперечить вимогам ст.ст. 205, 206, 208, 209, 210 ЦК України.

Таким чином, належна відповідачу ОСОБА_3 1/2 частина у спільному майні подружжя не є спадковим майном після смерті ОСОБА_6, а тому свідоцтво про право на спадщину на все домоволодіння не могло бути видано, тобто нотаріусом включено до спадкового майна те, що не є спадковим, а є особистим майном ОСОБА_3 - 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1.

Встановивши зазначені обставини та приймаючи до уваги, що у зв'язку з переходом у незаконний спосіб права власності на належну боржнику ОСОБА_3 частину домоволодіння порушено право стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.22, 24, 26 КпШС УРСР, ст.ст.57, 60 СК України, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/05, ухвалив обґрунтоване рішення про часткове часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведено, що вона прийняла спадщину незаконно, або ж нотаріусом було порушено процедуру відкриття та передачі спадщини, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки право ОСОБА_1 на спадкування не оскаржувалось, позовні вимоги стосуються тільки 1/2 частини домоволодіння, що неправомірно була віднесена до спадкової маси після смерті ОСОБА_6

Посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять доказів належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя, підлягають відхиленню, оскільки на підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 із 07.08.1971 року, а будівництво вказаного домоволодіння відбувалося в період із 1972 року по 2000 рік, коли і було видано свідоцтво про право власності, що свідчить про те, що зазначене домоволодіння належить до спільної сумісної власності подружжя, відповідно положенням ст.22 КпШС УРСР.

Аналізуючи положення Кодексу про шлюб і сім`ю, що діяв на час винекнення права власності подружжя на спірне майно, Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, можна прийти до висновку, що відношення майна, набутого за час шлюбу, до спільної сумісної власності подружжя презюмується, а вже право індивідуальної власності одного подружжя має бути доведено та тягар доказування покладається на заінтересовану особу.

Таким чином, судом першої інстанції в повному обсязі встановлено фактичні обставини справи та надано належну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам. Передбачених ст.376 ЦПК України порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова