АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/3720/17 Головуючий суддя І інстанції Сілантьєва Е. Є.
Провадження № 22-ц/790/1835/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просив суд стягнути з відповідача проценти за договором про заощадження № SAVDN1493 від 24.04.2013 року в сумі 27 368, 04 грн.; три відсотка річних від простроченої суми в розмірі 471,09 грн.; інфляційні витрати в сумі 1 874,71 грн.; пені в сумі 150 250, 32 грн.; всього 179 964,16грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він як спадкоємець, отримав від відповідача 319 218,38 грн. депозитного вкладу, однак, відповідач не виплатив йому проценти за вкладом за фактичний строк перебування коштів на рахунку банку, а саме за період з 01.06.2016 року по 27.12.2016 року, чим порушив його права, тому просить суд стягнути заборгованість за процентами, три відсотка річних від простроченої суми, інфляційні витрати та пеню.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 проценти за договором про заощадження № SAМDN1493 від 26.04.2013 року в сумі 27 368,04 грн.; три відсотка річних від простроченої суми в розмірі 471,09 грн.; інфляційних витрат в сумі 1 874,71 грн.; пені в сумі 150 250, 32 грн.; всього: 179 964 (сто сімдесят девять тисяч девятсот шістдесят чотири) грн. 16 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» у дохід держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 1799,64 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним та ухваленим з порушенням норм процесуального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вказано, що підписуючи спірний договір банківського вкладу ОСОБА_4 погодилась з тим, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківський послуг, розміщеними на сайті банку та приєднується до них. Зазначено, ці умови є невідємною частиною договору банківського вкладу, та відповідно до п. 2.2.1.9.2 УіП за умови наявності в Банку інформації про смерть ОСОБА_5 Сторони узгодили не продовжувати вклад на новий строк. При цьому, Банк закриває вкладний рахунок ОСОБА_5 в дату закінчення строку вкладу, та обліковує вклад на відповідних рахунках. Після закриття рахунку нарахування процентів припиняється. В разі, якщо протягом строку вкладу, який декілька разів продовжувався, Банк отримав інформацію про смерть ОСОБА_5 та не зміг встановити осіб, що є правонаступниками за вкладом, Сторони узгодили, що Банк припиняє дію вкладу. При цьому Банк закриває вкладний рахунок ОСОБА_5 та обліковує вклад на відповідних рахунках. Після закриття рахунку нарахування процентів припиняється.

Послались на те, що банку стало відомо про смерть вкладника 14.07.2014, та враховуючи те, що спадкоємці довгий час не звертались за виплатою вкладу, 01.06.2016 депозитний рахунок був закритий. Зауважили, що розшук спадкоємців не є обовязком банку.

Вказали, що судом безпідставно до спірних правовідносин було застосовано норми Закону України «Про захист прав споживачів», та те, що розмір компенсаційних виплат значно перевищує розмір завданої шкоди.

Зазначили, що судом безпідставно було застосовано стягнення 3% річних, які були нараховані на проценти по депозиту.

Представником ОСОБА_3 ОСОБА_6 суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказала, що у апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні порушення судом норм процесуального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначила, що проценти за вкладом повинні бути виплачені спадкоємцю по день такої виплати відповідно до правил ст. 1058 ЦК України. Послалась на те, що Умови і правила надання банківських послуг, на які вказує банк, не були підписані вкладником, та неможливо встановити їх невідємність від підписаного договору банківського вкладу. Зауважила, що представник банку у суді першої інстанції не змогла пояснити причини закриття рахунку саме 01.06.2016, а не на день смерті вкладника. Вказала, що стягнення 3% річних узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України по справі № 6-2128цс16.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 375 ЦПК України визначені такі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін:

1. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.04.2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено Договір про заощадження № SAMDN1493, відповідно до якого ОСОБА_4 передала відповідачу грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі «Депозит плюс», SAМDN1493, оформлений 26.04.2013, сума вкладу 180 285,00 грн., вклад оформлено на строк 365 днів по 26.04.2014 включно, на суму вкладу нараховуються проценти по ставці 18% річних, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць.

Відповідно до п. 6 договору вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний в розділі «Дані по вкладу». Строк вкладу продовжується неодноразово без явки ОСОБА_4 в Банк. Новий строк вкладу починається від дня, що слідує за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Враховуючи зазначену умову, строк вкладу автоматично продовжився до 28.04.2017.

ОСОБА_4 14.03.2014 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть cерії І-ВЛ № 433932, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.12.2016 ОСОБА_7, державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, спадщина складається в тому числі і з вкладу за договором про заощадження № SAVDN1493.

ОСОБА_3 28.12.2016 отримав 319 218,38 грн. депозитного вкладу, що підтверджується довідкою № 981І-60К4-4ІLC-117Т від 24.05.2017.

Відповідач листом від 17.01.2017 № 20.1.0.0.0/7-20170116/244 повідомив позивача, що банк 01.06.2016 закрив вкладний рахунок та облікував вклад на відповідних рахунках без нарахування процентів до моменту отримання вкладу.

На думку відповідача відсутні підстави для нарахування процентів у період з 01.06.2016 дата закриття вкладного рахунку, по 28.12.2016 дата отримання позивачем вкладу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що оскільки сторонами спірного договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов'язаним з особою вкладника, то таке зобов'язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям.

Суд перевірив заявлену до стягнення суму несплачених процентів за договором про заощадження № SAМDN1493 від 26.04.2013 в сумі 27 368, 04 грн. за період з 01.06.2016 по 27.12.2016 та вважав, що вона підлягає задоволенню. Наданий позивачем розрахунок 3% річних за користування грошовими коштами та розрахунок інфляційних збитків підтверджують правомірність заявлених до стягнення сум в розмірі 471,09 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами та розрахунок інфляційних збитків та 1 874,71 грн. інфляційних збитків. Вказав, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. До аналогічного висновку прийшла судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 28.09.2016. Наданий позивачем розрахунок підтверджує заявлену до стягнення суму пені в розмірі 150 250,32 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» установлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов'язанні є правонаступництво.

Відповідно до частини другої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Проте у зобов'язаннях, не пов'язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов'язань, а відбувається перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (частина друга статті 1228 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно із частиною п'ятою статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Оскільки сторонами спірного договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов'язаним з особою вкладника, то таке зобов'язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям.

Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постановах від 4 вересня 2013 року, від 18 вересня 2013 року, від 20 листопада 2013 року, від 22 січня 2014 р.,від 9 квітня 2014 р. Оскільки від цих правових висновків ОСОБА_8 Верховного Суду (України) не відступала, то відповідно до п. 7 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень до ЦПК України вони зберігають свою чинність для врахування судами відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Як на підставу своїх заперечень Банк посилається на п. 2.2.1.9.2 Умов і правил надання банківський послуг, розміщеними на сайті банку, відповідно до якого за умови наявності в Банку інформації про смерть ОСОБА_5 Сторони узгодили не продовжувати вклад на новий строк. При цьому, Банк закриває вкладний рахунок ОСОБА_5 в дату закінчення строку вкладу, та обліковує вклад на відповідних рахунках. Після закриття рахунку нарахування процентів припиняється. В разі, якщо протягом строку вкладу, який декілька разів продовжувався, Банк отримав інформацію про смерть ОСОБА_5 та не зміг встановити осіб, що є правонаступниками за вкладом, Сторони узгодили, що Банк припиняє дію вкладу. При цьому Банк закриває вкладний рахунок ОСОБА_5 та обліковує вклад на відповідних рахунках. Після закриття рахунку нарахування процентів припиняється.

Однак, відповідно до п. 2.2.1.9.2 Умов і Правил закриття депозитного рахунку допускається лише у разі неможливості встановити коло спадкоємців померлого вкладника. Однак банк не надав доказів про те, що він виконав ці умови і зясував, що після смерті вкладника ніхто зі спадкоємців не звернувся із заявою про прийняття спадщини або вступив у спадщину на підставі проживання разом зі спадкодавцем на день його смерті.

З огляду на це, колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, банк не був зобовязаний вчиняти такі дії.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що банком безпідставно не нараховувались відсотки на депозитний вклад ОСОБА_4 до моменту виплати його ОСОБА_3

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно стягнення пені в розмірі, визначеному Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», судом встановлено, що відповідно до ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 N 2121-III «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Вказана правова позиція була сформована Верховним Судом України за наслідками розгляду справи № 6-2128цс16, яка є подібною до справи, що переглядається, а тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України також підлягає врахуванню.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про неспівмірність стягнення заявлених компенсаційних витрат завданій шкоді, врахувавши відомості про суттєве порушення прав позивача.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам ст. 263 ЦПК України про законність та обґрунтованістьрішення суду, яке було ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Тому з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2018 року.

Головуючий

ОСОБА_9

Судді -

ОСОБА_1.

ОСОБА_2.