АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Херсон

Номер справи: 654/3016/17

Номер провадження: 22-ц/791/607/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації та ОСОБА_2 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ширінської О.Х., в справі за позовом органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року орган опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації звернувся до суду в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що до 13 років ОСОБА_2 проживала разом із матір'ю у с. Стара Збур'вка Голопристанського району Херсонської області. З третього класу почала навчатися у Старозбур'ївській санаторній школі-інтернат І-ІІ ступенів. З 2013 року через складні стосунки з матір'ю змушена була переїхати на постійне місце проживання до старшої сестри у м. Херсон. Позивач вбачає, що ОСОБА_3 своїми діями навмисно, тривалий час, свідомо, без будь-яких поважних причин, ухиляється від покладених на неї батьківських обов'язків щодо забезпечення своєї дитини харчуванням, медичним доглядом, придбанням необхідного одягу, не приймає участі у вихованні дівчини, її навчанні та формуванні в неї загальноприйнятих норм моралі та поведінки, тим самим залишаючи її без материнської любові та уваги, що негативно впливає на її фізичний та морально-психологічний стан. У зв'язку із наведеним, комісією з питань захисту прав дитини 10 жовтня 2017 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, орган опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи та дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, також вказує, що суд безпідставно не врахував її думку, що позбавлення матері батьківських прав та наполягає на тому, що задоволення позову відповідає її інтересам. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до п. 8, 9 ч.1 розд. XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення представника органу опіки та піклування, ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав. Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Батьком дитини є ОСОБА_4, який з цією сім'єю не проживає. Як вказано у висновку органу опіки та піклування, зі слів ОСОБА_2, зв'язок з ним перервався коли їй було 3 роки, аліменти на утримання доньки не стягувались.

ОСОБА_3 проживає в с. Нова Збур'ївка та має чотирьох дітей, наймолодша з яких ОСОБА_2.

Згідно даних, що вказані у висновку органу опіки та піклування, ОСОБА_2 до 13 років проживала разом із матір'ю у с. Стара Збур'вка Голопристанського району Херсонської області. З третього класу почала навчатися у Старозбур'ївській санаторній школі-інтернат І-ІІ ступенів. З 2013 року через складні стосунки з матір'ю змушена була переїхати на постійне місце проживання до старшої сестри у м. Херсон. У 2015 році закінчила навчання в інтернаті, після чого постало питання про її подальше навчання. Дівчина звернулася за порадою та допомогою до матері, але отримала відмову. У серпні місяці 2016 року ОСОБА_2 вступила до Херсонського гідрометеорологічного технікуму Одеського державного університету за спеціальністю «Екологія».

Згідно характеристики, виданої Новозбур'ївською сільською радою за час проживання на території села ОСОБА_3 зарекомендувала себе з позитивної сторони. Від жителів села скарг на її поведінку не надходило. Серед односельців користується повагою, має добрі стосунки із сусідами. Сім'я порядна, працелюбна. Має спокійний врівноважений характер, вихована. (а.с.8).

Як встановлено судом першої інстанції, що також підтвердили ОСОБА_2 та представник органу опіки та піклування під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, головною причиною звернення ОСОБА_2 до органів опіки та піклування та звернення органу опіки та піклування до суду є неналежне матеріальне забезпечення дитини від матері, та можливість ОСОБА_2, у разі позбавлення відповідачки батьківських прав, отримувати державну допомогу.

Як пояснили ОСОБА_2 та представник органу опіки та піклування під час розгляду справи апеляційним судом, ОСОБА_3 переїхала в с.Стара Збур`ївка Голопристанського району з іншої області з чотирьома дітьми. ОСОБА_3 працювала на різних роботах, але сім'я була матеріально малозабезпечена, і тому молодшу доньку ОСОБА_2 було рекомендовано віддати на навчання до Старозбур'ївської санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів.

З 2016 року ОСОБА_5 навчається в Херсонському гідрометеорологічному технікумі Одеського державного університету та проживає в у рідної сестри ОСОБА_6, а ОСОБА_3 проживає в с. Новозбур'ївська Голопристанського району, постійного місця роботи не має, однак, як пояснили свідки в судовому засіданні суду першої інстанції, працює сезонно, має власне господарство.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, не надано.

Доводи позивача про те, що судом безпідставно не взято до уваги висновок органу опіки та піклування Голопристанської районної адміністрації від 17 жовтня 2017 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не заслуговують на увагу, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Не може й свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню доньки факт неможливості належного, як того вимагає донька, матеріального забезпечення в зв'язку з її навчанням у вищому учбовому закладі, оскільки це не є підставою для позбавлення матері батьківських прав.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Апеляційний судХерсонської області у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

РішенняГолопристанського районного суду Херсонської області від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: В.О.Бездрабко

О.А. Кузнєцова

Повне судове рішення складено 21 травня 2018 року

Суддя: І.В. Вейтас