Справа № 341/3171/13-ц
Провадження № 22-ц/779/667/2018
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2018 року під головуванням судді Юсип І. М., в м. Галич,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Галицьким районним судом 27 грудня 2013 року винесено заочне рішення, яким позов ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 26.07.2017 року подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Галицького районного суду від 27.12.2013 року. Вищевказане заочне рішення Галицького районного суду 04.10.2017 року було скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

З позовної заяви вбачається, що за договором від 13.09.2011р. за №АN31СС9F0Е0017 ПАТ "Акцент-Банк" надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 20 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві. Відповідно до умов укладеного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до умов укладеного договору.

Умови договору відповідачем не виконувалися належним чином, через що утворилася заборгованість станом на 22.11.2013р. в розмірі 25 109,15 грн., що складається із заборгованості за кредитом 14 712,99 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10,36 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 4000,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання умов зобовязань 4 713,94 грн., штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штрафу фіксована частина та 1171,86 грн. штрафу процентна складова. Згідно законодавства боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання за договором.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №AN31CC9FOE0017, укладеним між сторонами 13 вересня 2011 року в розмірі 19 437 (девятнадцять тисяч чотириста тридцять сім) гривень 29 коп., з яких:

-14 712 грн. 99 коп. заборгованість за кредитом;

-10 грн. 36 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом;

-4 713 грн. 94 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

В позові ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1171 грн. 86 коп. (процентна складова) відмовлено.

У звязку із звільненням відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору, сплачений при поданні позовної заяви ПАТ «Акцент-Банк» судовий збір в розмірі 251 (двісті пятдесят одну) грн. 09 коп. повернуто за рахунок держави.

Представник ОСОБА_2 на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що не погоджується з рішенням у частині задоволеного позову, вважає цю частину такою, яка прийнята із порушенням вимог матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що документи які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Однак позивачем не надано суду таких документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що у відповідача є заборгованість. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обовязок позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Тому висновок суду про те, що «позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором» є необґрунтованим та безпідставним і таким, що не ґрунтується на жодному доказі. Тому без наявності доказів про отримання самого кредиту неможливим є встановлення правильності нарахування похідних платежів, у даному випадку процентів та пені.

Просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони уклали кредитний Договір «Розстрочка» за № АN31СС9F0Е0017 від 13.09.2011 року, згідно поданої заяви позичальника за яким позивач надав відповідачу ОСОБА_2 строковий кредит в сумі - 20 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9, 10, 11-23).

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с.6-8).

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 22.11.2013 року має заборгованість перед банком 25109,15 грн., яка складається: 14712,99 грн. заборгованості за кредитом, 10,36 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 4000 грн. заборгованість по комісії, 4713,94 пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина); 1171,86 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-8).

Відповідно до п.п.2.1. договору Банк для виконання договору відкрив відповідачу рахунок для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотків, винагороді та інших платежів.

Згідно п.2.2 договору, відповідач доручив банку без додаткового узгодження, здійснювати списання та перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на користь ТСП та банку на рахунки зазначені у заяві.

Відповідно до п.п. 3.2.1., 3.2.2, 3.2.3., 3.2.4 договору, відповідач зобов'язується погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.4.1., 4.2 даних умов та тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту та сплатити банку винагороду у строки та розмірі згідно тарифів, заяви та даних умов.

Пунктом 3.2.7 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду і неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку передбаченого п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даних умов.

Відповідно до п.3.2.9 договору, відповідач повинен повністю повернути кредит до дати зазначеної в Заяві. При непогашенні кредиту у строки зазначені в заяві, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою.

Пунктом 3.3.1 договору передбачено, що банк в односторонньому порядку має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при змінні кон'юнтури ринку грошових ресурсів в Україні. Також відповідно до п.3.3.3, банк має право змінити умови договору, зажадати від відповідача дострокового припинення кредиту, сплати, винагороди, комісії і відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення.

Згідно п.5.1. при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою банк має право нарахувати, а відповідач зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повине бути виконане відповідачем. Також згідно п.5.5 даного договору, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений законом строк. Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України та ст. 1052 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором.

Вимоги позивача не були виконані відповідачем та погашення на підставі договору не відбулось.

Таким чином, загальна заборгованість по кредитному договору разом з заборгованістю по процентам за користування кредитом; заборгованістю за пенею та штрафами, станом на 22.11.2013 року складає 25 109,15 грн.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому необхідно стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором АN31СС9F0Е0017 від 13.09.2011 року, а саме: 14712,99 гривні заборгованість за кредитом, 10,36 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 4713,94 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

За правилами ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ст. 611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.2, ч.3 ст. 549).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору передбачено застосування пені (комісії) як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань.

Отже, вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення суперечить вимогам закону.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть учать у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу - відсутність негативних наслідків для позивача.

Щодо стягнення нарахованої комісії в розмірі 4000 гривень, то суд першої інстанції вважав, що в цій частині позову слід відмовити, оскільки під час розгляду справи не здобуто доказів того, що відповідач ознайомлювався з його обов'язком сплачувати комісію, а також щодо підставності та розміру його нарахування. Крім того, комісія за обслуговування кредиту, про яку йдеться в Умовах та правилах надання банківських послуг, не підлягає стягненню з клієнта, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, що супроводжує кредит, на чому наголосив Верховний Суд України у справах № 6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року, № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів про отримання ним кредитних коштів не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково їх повертав та здійснював операції по рахунку в банку.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_4

ОСОБА_5