АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/793/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Бородійчука В.Г., Ювшина В.І.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3;

відповідач ОСОБА_4; представник відповідача ОСОБА_5;

особа, що подала апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2018 року, ухваленого під головуванням судді Степченка М.Ю. у залі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області о 13 год. 00 хв., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, - :

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у якому просила стягнути із ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_6, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною 23 річного віку, тобто до 23 березня 2022 року.

Позивач ОСОБА_3 позовні вимоги мотивує, що їх донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається на ІІ курсі Кременчуцького національного університету ім. Михайла Остроградського, факультет економіки і управління денного відділення державної форми навчання. Дочка ОСОБА_6 хоч і перебуває на утриманні матері, але і зі сторони батька також потребує матеріальної допомоги, так як їй необхідні кошти на оплату за житло, придбання одягу та взуття, продуктів харчування, підручників, проїзду та придбання речей першої необхідності. Відповідач ОСОБА_4 по справі є працездатною людиною, а тому спроможний та має надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, яка продовжує навчання, до досягнення нею 23 років.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період її навчання до 30.06.2020 року, але не більше як до досягнення нею 23 років, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи із 20.09.2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив рішення суду в апеляційній інстанції, подавши апеляційну скаргу. ОСОБА_4 вважає рішення необгрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм метеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позов про стягнення аліментів в інтересах повнолітньої доньки ОСОБА_6 до суду подала колишня дружина, яка до позову не надала жодного підтверджуючого доказу понесених витрат на навчання та утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 Судом першої інстанції не з`ясовано чи повнолітня ОСОБА_6 проживає окремо від матері та зареєстрована в гуртожитку КНУ за місцем навчання, чи проживає (зареєстрована) разом зі своєю матір`ю. ОСОБА_4 вказує, що у випадку, якщо донька проживає окремо від матері, то вона повинна самостійно звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на період навчання у вищому навчальному закладі, а судом не було з`ясовано думку самої доньки відповідача ОСОБА_6 з приводу заявленного позову. В апеляційній скарзі також зазначається, що в матеріалах цивільної справи немає жодного розрахунку позивача щодо місячних витрат на навчання й проживання повнолітньої ОСОБА_6 Особа, що подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2018 року у цивільній справі № 695/2629/17 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/6 всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період навчання повнолітньої дитини, до 23.03.2020 року, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини до 23.03.2020 року щомісяця.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, який зявився в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, а висновок суду про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи із 20.09.2017 року, не відповідає вимогам закону в частині щодо посилання суду не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму щомісячно, оскільки дана вимога стосується лише стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач усунувся від свого обов`язку по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, порушивши вимоги ст. 199 СК України, він є працездатним, отримує заробітну плату та доходи, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, яка навчається.

Однак, колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи із 20.09.2017 року, оскільки вважає , що суд першої інстанції помилково вказав, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму щомісячно, так як такі вимоги застосовуються лише для стягнення аліментів щодо неповнолітніх дітей і не можуть застосовуватися в інших випадках стягнення аліментів, тому таке посилання суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи згідно даних свідоцтва про народження ОСОБА_6, 23.03.1999 року, народження батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.4).

Згідно даних довідки Кременчуцького Національного Університету імені ОСОБА_8 від 20.09.2017 року, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_6 є студентом 2 курсу факультету економіки і управління денного відділення. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. Державна форма навчання, стипендію не отримує (а.с.5).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, судом першої інстанції визначено відповідно до вимог закону, що обовязок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них.

Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тому доводи апеляційної скарги в частині щодо неправомірності звернення матері дитини з даним позовом є безпідставними, які не відповідають вимогам закону, тому не підлягають задоволенню колегією суддів.

Колегія судді вважає, що суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, дав належну оцінку тому факту, що відповідач ОСОБА_4 порушив вимоги ст. 199 СК України - усунувся від свого обов'язку по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, тому з нього належить стягувати аліменти на утримання їхньої дитини, яка навчається.

Стягуючи аліменти на користь позивача, а не на користь дочки, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, доводи відповідача та його представника щодо того, що ОСОБА_3 не мала право на звернення до суду із даним позовом, оскільки дочка проживає окремо від матері, а саме у гуртожитку Кременчуцького національного університету є безпідставними, оскільки проживання в гуртожитку носить тимчасовий характер на період навчання та не спростовує того факту, що дочка сторін постійно проживає з матірю, де була зареєстрована до початку навчання.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину, які продовжують навчання, є можливість надання ними дітям матеріальної допомоги, якої дитина потребує у звязку із навчанням.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та лікування хронічних захворювань, проходження санаторно-курортного лікування, а також витрати сплату на комунальних платежів та придбання продуктів харчування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, врахував всі обставини справи, оскільки позивач просила про стягнення 1/ 4 частини всіх видів доходів відповідача, а відповідач ОСОБА_4 визнавав вимоги частково, погоджувався сплачувати 1/ 9 частину, як підтвердив його представник у суді апеляційної інстанції, тому суд дійшов висновку про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача, врахувавши обставини, що передбачені ч.2 ст. 200 СК України, а саме матеріальний стан та стан здоровя на даний час відповідача, а також відсутність відомостей про матеріальне становище позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції помилково задовольнив вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму, як було вказано в позовній заяві, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги, що вказана норма сімейного законодавства стосується мінімальних гарантій для дітей, які не досягли повноліття, але не поширюється на випадки стягнення аліментів повнолітніх дітей на період їхнього навчання у навчальних закладах, тому не може бути застосована судом в даному випадку .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню лише в частині зміни рішення суду та відмови у задоволенні вимог позивача з посиланням не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як помилково застосованими судом.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 201 СК України передбачено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити з рішення суду посилання суду на розмір стягуваних аліментів, який не може бути менший 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки посилання суду не відповідає вимогам закону.

Держава гарантує необхідний мінімум стягуваних аліментів лише неповнолітнім дітям, ст. 201 СК України не передбачає застосування вимог ч. 2 ст. 182 СК України до обов'язку утримання повнолітніх дітей.

В іншій частині доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки не спростовують висновків суду і не містять доказів, які б слугували підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, щодо вимог про стягнення аліментів, тому підлягає зміні та відмові у задоволенні вимог з посиланням на не менше 50 % встановленого законодавством прожиткового мінімуму щомісячно, а в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегії суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання в частині стягнення аліментів 1/6 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% % встановленого законодавством прожиткового мінімуму щомісячно змінити.

Стягувати із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період її навчання до 30.06.2020 року, але не більше як до досягнення нею 23 років, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи із 20.09.2017 року

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги провести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

ОСОБА_9

Повний текст постанови виготовлено 21 .05.2018 року.