Справа №718/2377/16-ц
Провадження №2/718/991/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2018 року

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, від імені якої виступає ОСОБА_2, до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частку майна у спільній власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, від імені якої виступає ОСОБА_2, звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 1/2 частини квартири № АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2001 року. Власником іншої 1/2 частини даної квартири є відповідачка ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину після смерті 27.04.2015 року її батька ОСОБА_6. Після успадкування частини квартири відповідачка змінила замки на вхідних дверях та не допускає її до вказаної квартири, таким самим чинити перешкоди у володінні, користування та розпорядженні належний їй майном. Даний факт підтверджується повідомленням відділу поліції від 25.10.2016 року. Вона бажає здійснити виділ належної їй 1/2 частки квартири шляхом отримання компенсації її вартості. Відповідно до Державних будівельних норм (ДБН В.2.2-15-2015) та технічного паспорта на квартиру (загальна площа 37/35кв.м., житлова площа 18,1кв.м.) виділ у натурі належної їй 1/2 частки не допускається. Оскільки квартира є неподільною, відповідачка обмежує її у доступі до квартири, просила стягнути з відповідачки грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири та припинити право спільної часткової власності з дня отримання грошової компенсації.

Ухвалою суду від 27.01.2017 року у справі було призначено будівельно-технічну експертизу.

Після проведення експертизи, уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідачки грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири у розмірі 125066 гривень.

Представник позивача підтримав уточненні вимоги з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача позову не визнала, заперечуючи тим, що свідоцтво про право власності видане ОСОБА_1 незаконно і має бути скасоване. ОСОБА_1 ніякого відношення до квартири не має. ОСОБА_5 не спроможна сплатити половину вартості квартири, вона не працює та має двох неповнолітніх дітей, одна дитина хвора, тому вона і не працює.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири № АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2001 року. Власником іншої 1/2 частини даної квартири є відповідачка ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.10.2015 року після смерті 27.04.2015 року її батька ОСОБА_6.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 29.08.2017 року рішення Кіцманського районного суду від 15.05.2017 року скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_7 до ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, про припинення права власності на 1/2 частку у неправомірно наданій у спільну сумісну власність однокімнатній квартирі під час приватизації, про визнання права власності на всю успадковану однокімнатну квартиру спадкоємцем за законом - відмовлено.

Наведене спростовує доводи представника відповідача про те, що позивач не може вважатися належним власником частини квартири.

Як вбачається з Висновку експерта № СЕ-6604-1-803.17 від 02.03.2018 року ринкова вартість квартири № АДРЕСА_2 станом на час проведення експертизи становить 250132 гривень.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено ч.1-3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1,2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

З врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 13.01.2016р. № 6-2925цс15 та від 05.07.2017р. № 6-2405цс16.

З аналізу положень ст.365 ЦК України та судової практики можна прийти до висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 23.11.2016р. у справі № 357/11232/14-ц; від 15.07.2016р. у справі № 6-1599ц16; від 02.07.2014р. у справі № 6-68цс14.

Водночас, при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз.3, 4 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991р. № 7, відповідно до якого розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Як зазначається у постанові Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач.

Стосовно підтвердження неподільності речі Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014р. при розгляді справи № 6-68цс14 підкреслив, що повинні бути докази, а саме висновок судової будівельно-технічної експертизи про те, що технічної можливості поділити спірний будинок між співвласниками немає.

Якщо співвласники не є членами однієї сімї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, один із них не бере участі у витратах, яких потребує утримання власності, блокує рішення щодо такого утримання (часто потрібна згода всіх співвласників), не здійснює капітальний ремонт житлового будинку та надвірних споруд, облаштування прибудинкової території, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки такі обставини практично завжди призводять до виникнення конфліктних ситуацій серед співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей обєкта, який є спільним майном (ухвала Верховного Суду України від 23.06.2010р. у справі № 6-22505св09).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.11.2017 року, яке набрало законної сили 11.12.2017 року, усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною їй 1/2 частиною квартири № АДРЕСА_1 шляхом вселення та зобов`язання ОСОБА_5 передати ключі від вказаної квартири та не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 належною їй частиною квартири.

Питання щодо можливості (неможливості) поділу житлового приміщення у натурі не належить до компетенції суду.

Встановлено, що сторони спільною квартирою не користуються.

Судом не встановлено, що виділ у натурі належної позивачу частки у спільній квартирі є неможливим, не встановлено, що інший співвласник відповідач по справі спроможна виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за нею права власності на спільне майно, а отже не встановлено достатніх підстав для задоволення заявлених вимог, тому у позові слід відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі ст.ст. 319, 321, 358, 364, 365 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 76-81, 141, 223, 259, 263, 264, 265 268, 352, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, від імені якої виступає ОСОБА_2, до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частку майна у спільній власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: