Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2018 Справа №607/2689/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мар'янівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред'явила до суду позов до відповідача Мар'янівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, якому належала Ѕ частина вказаного житлового будинку та ОСОБА_3, якій належала Ѕ частка житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_4, спадщину після якого прийняла його дружина ОСОБА_3, оскільки на момент смерті проживала разом із спадкодавцем. Відтак, ОСОБА_3 стала власником цілого житлового будинку АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 померла. У встановлений законом строк, вона (ОСОБА_1) як спадкоємець за заповітом після померлої ОСОБА_3 звернулась у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, та оскільки державна реєстрація права власності вказаного житлового будинку не проведена. З цих підстав позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, у зв'язку із чим, змушена звертатись до суду з позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, однак її представник адвокат ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши,що заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі .

Від відповідача Мар'янівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Згідно Інформаційної довідки №698 виданої 14 липня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності виданого Тернопільською районною радою 12 березня 1991 року на підставі рішення виконкому №40 від 27 лютого 1991 року та записано в реєстрову книгу за №1 за реєстром №1.

Відповідно до Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №700 виданої 14 липня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації станом на 05 липня 2017 року по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4, ОСОБА_3. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, про що складено актовий запис №05 у с. Мар'янівка Тернопільського району Тернопільської області та 11 листопада 2005 року Мар'янівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1.

Довідкою №28 виданою 12 лютого 2018 року Мар'янівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 рахується за померлим ОСОБА_4, станом на 01 липня 1990 року - колгоспний двір, членами якого були: голова двору - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; дружина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки №29 виданої 12 лютого 2018 року Мар'янівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на день смерті ОСОБА_4, який проживав АДРЕСА_1'янівка Тернопільського району Тернопільської області в спадковому будинку були зареєстровані і проживали: ОСОБА_3 - дружина.

Відповідно до Інформаційної довідки №699 виданої 14 липня 2017 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 в бюро не проведена.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 померла, про що складено актовий запис №3 Мар'янівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 17 квітня 2017 року видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2.

Як убачається із довідки №30 виданої 12 лютого 2018 року Мар'янівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті ОСОБА_3, яка проживала АДРЕСА_1'янівка Тернопільського району Тернопільської області в спадковому будинку були зареєстровані і проживали - ОСОБА_6 - син.

Згідно заповіту складеного 19 лютого 2015 року у с. Мар'янівка Тернопільського району Тернопільської області, посвідченого секретарем виконавчого комітету Мар'янівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Кіцак Н.Є. та зареєстрованого реєстрі за №03, на випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 все належне їй майно, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося та все те, що належатиме їй на час смерті, а також майнові права та обов'язки.

У встановлений законом строк позивач ОСОБА_1 звернулася у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори №136/0214 від 19 січня2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті баби ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, та державної реєстрації права власності вказаного житлового будинку. Вказаною постановою стверджується, що Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та Ѕ частка вказаного житлового будинку належить її померлому чоловіку ОСОБА_4, спадщину після якого прийняла ОСОБА_3, але не оформила своїх спадкових прав. ОСОБА_6 подав заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині

05 липня 2017 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначена ОСОБА_1

Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку АДРЕСА_1, загальна площа приміщень - 71,9 кв.м., загальна площа 41 кв.м.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом установлено, що спірний житловий будинок є колгоспним двором.

Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року).

Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося.

Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять.

Відповідно до вимог ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Вимогами ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому позов ОСОБА_1 до Мар'янівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 141, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) право власності на житловий АДРЕСА_1 загальною площею 71,9 кв.м., житловою площею 41 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області.

Повне рішення суду складено 07 травня 2018 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка