Справа № 344/7512/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/35/18
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А. секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2016 року, ухвалене суддею Бородовським С.О. в м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 14 вересня 2006 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №0, згідно умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті у формі кредитної лінії з лімітом 50000 доларів США до 13 вересня 2017 року з сплатою 12,3 % річних. За змістом додатку №1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №0 від 14 вересня 2006 року банк уклав договори поруки: з ОСОБА_3 14 вересня 2006 року №0/1-п, з ОСОБА_4 14 вересня 2006 року №№0/2-п, з ОСОБА_5 14 вересня 2006 року №0/3-п. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_2 станом на 30 березня 2015 року виникла заборгованість, що згідно розрахунку становить 47401,27 доларів США, що складається: 29923,97 дол. США (за курсом НБУ станом на 30 березня 2015 року еквівалентно 701496,41 грн) - кредитна заборгованість, 17477,30 дол США (за курсом НБУ станом на 30 березня 2015 року еквівалентно 409713,79 грн) -заборгованість по процентам, а також заборгованість по сплаті пені у розмірі 200417,80 грн, з яких 105705,15 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 94712,65 грн - пеня за прострочення сплати процентів. Враховуючи наведене, банк просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку та з ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 суму боргу за Договором кредиту №0 від 14 вересня 2006 року в розмірі 47401,27 доларів США на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту №0 від 14.09.2006 року в розмірі 47401,27 доларів США, яка складається з кредитної заборгованості в розмірі 29923,97 доларів США, заборгованості по процентам в розмірі 17477,30 доларів США та стягнуто пеню в розмірі 200417,80 грн, з яких пеня за прострочення сплати кредиту - 105705,15 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 94712,65 грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту №0 від 14.09.2006 року в розмірі 47401,27 доларів США, яка складається з кредитної заборгованості в розмірі 29923,97 доларів США, заборгованості по процентам в розмірі 17477,30 доларів США та стягнуто пеню в розмірі 200417,80 грн, з яких пеня за прострочення сплати кредиту - 105705,15 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 94712,65 грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту №0 від 14.09.2006 року в розмірі 47401,27 доларів США, яка складається з кредитної заборгованості в розмірі 29923,97 доларів США, заборгованості по процентам в розмірі 17477,30 доларів США та стягнуто пеню в розмірі 200417,80 грн, з яких пеня за прострочення сплати кредиту - 105705,15 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 94712,65 грн; стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 913,50 грн з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалив незаконне рішення. Вказує, що за змістом пункту 1.2.2. кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (дод. №1, внесення щомісячних платежів), але не пізніше 13.09.2017 року. У зв'язку з скрутним матеріальним становищем, починаючи з квітня 2011 року він припинив здійснювати платежі на погашення кредиту. Проте банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 27 травня 2015 року. Таким чином, необхідно стягнути заборгованість по кредиту та процентах в межах трьох років, що передують даті звернення позивача до суду, тобто з 28.05.2012 до 27.05.2015 року. По інших нарахованих та несплачених платежах сплила позовна давність. В порушення умов договору, банк не надсилав рекомендованим листом повідомлення позичальнику про зміну розміру процентної ставки в сторону збільшення за 14 календарних днів до дня такої зміни. Однак, нарахування процентів проводилось по ставці 24,6 % річних (замість встановлених договором 12,3 % річних), внаслідок чого істотно збільшився розмір заборгованості по процентах. Крім того, в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Судом не з'ясовано, у якій частині порука припинилась, а в якій діє, і не стягнуто борг з поручителів за той період, у якому порука не припинилась (в силу пропуску банком строку пред'явлення вимог). Нараховуючи пеню за період з 30.03.2014 по 30.03.2015 року, тобто більше ніж за 12 місяців, банк безпідставно застосував для визначення її розміру курс гривні до долара станом на дату розрахунку, а не за курсом, який діяв на час прострочення. Крім того, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що нарахований банком розмір пені є надзвичайно великим, суперечить принципам розумності, добросовісності та справедливості й не зменшив її розміру. Відтак апелянт вважає, що банк своїми діями (не вживав заходів щодо погашення заборгованості) сприяв збільшенню розміру заборгованості та пені, тому суд з урахуванням засад справедливості, добросовісності й розумності повинен був привести розмір пені до обґрунтованого. Стверджує, що заочним розглядом даної справи суд першої інстанції позбавив його можливості участі у розгляді справи, оскільки надсилання повістки чи повідомлення про виклик до суду, яке повертається як не вручене, не може вважатись належним повідомленням про розгляд справи. Просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по кредиту в межах строків позовної давності, а з поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - за період дії поруки, стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку пеню в розмірі 20041,78 грн, з яких 10570,52 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 9471,27 грн - пеня за прострочення сплати процентів. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах від 29.12.2017 № 452/2017 ліквідовано, зокрема: Апеляційний суд Івано-Франківської області, та утворено Івано-Франківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Івано-Франківську область, з місцезнаходженням у місті Івано-Франківську.

Відповідно до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди, що ліквідуються, припиняють здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Івано-Франківського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Івано-Франківським апеляційним судом та у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Сторони у судове засідання не з'явились, хоч були у встановленому порядку повідомлені про час та місце розгляду справи, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, оскільки ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором кредиту не виконав, це є підставою для стягнення з нього грошових коштів за цим договором. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору. Також суд зазначив, що порука не припинена, а позовна давність не сплила, оскільки кредит надано до 13 вересня 2017 року.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 14 вересня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту №0, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит в іноземній валюті у формі кредитної лінії з лімітом 50000 доларів США до 13.09.2017 під 12,3 % річних (а.с. 7-16 т. 1).

Згідно Додатку №1 до договору встановлено графік погашення кредиту - щомісячними платежами (а.с. 17-20 т. 1).

14 вересня 2006 року банк та ОСОБА_3 уклали договір поруки №0/1-п, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 зобов`язався перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту№0 від 14.09.2006 року; відповідальність поручителя та позичальника є солідарною (а.с. 21-22 т. 1).

14 вересня 2006 року банк та ОСОБА_4 уклали договір поруки №0/2-п, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 зобов`язалася перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту №0 від 14.09.2006 року; відповідальність поручителя та позичальника є солідарною (а.с. 23-24 т. 1).

14 вересня 2006 року банк та ОСОБА_5 уклали договір поруки №0/3-п, відповідно до якого відповідач ОСОБА_5 зобов`язався перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту №0 від 14.09.2006; відповідальність поручителя та позичальника є солідарною (а.с. 25-26 т. 1).

Відповідно до п. 1.3 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених умовами кредитного договору.

Згідно п.1.6 кредитного договору сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за цим договором, а саме: прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення), строкові комісії, прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення), строкові проценти, прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення), строкова сума основного боргу, штрафні санкції за договором.

Згідно розрахунку станом на 30.03.2015 року, заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором становить 47401,27 доларів США, з яких: 29923,97 доларів США - заборгованість за кредитом, 17477,30 доларів США - за відсотками; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів становила 200417,80 грн, з яких: 105705,15 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості кредитом, 94712,65 грн - за відсотками по курсу НБУ станом на 30.03.2015 (а.с. 47 т. 1).

Відповідно довідки-розрахунку останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 сплатив 28 березня 2011 року, про що не заперечує (а.с. 38 т. 1).

28.11.2017 року Банк направляв на адресу відповідачів вимоги щодо погашення простроченого зобов'язання протягом 31 календарного дня з дати одержання надісланого повідомлення у розмірі 17045,39 дол. США - прострочена заборгованість та 15536,81 дол. США - прострочена заборгованість по процентам (а.с. 27, 28, 29, 30 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Згідно з вимогами статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно вважав, що є підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» та правильно керувався умовами договору і ст. ст. 553, 554, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що банк звернувся в суд 27 травня 2015 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором після спливу позовної давності, так як ним останній черговий платіж на погашення заборгованості сплачено у квітні 2011 року, оскільки в порушення вимог частини четвертої статті 267 ЦК України відповідачем як стороною у спорі не подано заяву про застосування спливу позовної давності.

Також суд відхиляє посилання відповідача про збільшення банком без його згоди процентної ставки за кредитним договором з 12,3 % до 24,6% річних, так як суперечать п.9.2 цього договору. Крім цього, згідно поданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором збільшення процентної ставки за кредитним договором не застосовувалось (а.с.37-48 т.1).

Голослівними є доводи апелянта про те, що пеня за кредитним договором банком нарахована більше на один день ніж за рік, як передбачено законом, оскільки ним не враховано, що кількість календарних днів у березні становить 31 день.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв'язку з цим, суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції порушив права поручителів за кредитним договором, так як ними не оспорюється рішення суду у справі.

Разом з тим слід зазначити наступне.

За правилами частини першої статті 294 ЦПК України, 2004 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, як заочне проголошено 5 травня 2016 року у відсутності ОСОБА_2 У матеріалах справи наявний супровідний лист місцевого суду щодо направлення копії судового рішення на адресу учасників справи (а.с. 130 т.1).

Представник відповідача- поручителя ОСОБА_4 - ОСОБА_6 9 червня 2016 року ознайомився із матеріалами цієї справи та отримав їх копії (а.с.135).

Апеляційну скаргу на вказане рішення у справі ОСОБА_2 подав 12 липня 2018 року.

Таким чином, апеляційну скаргу було подано через значний проміжок часу після ухвалення судового рішення (більше двох років).

Згідно зі статтею 72 ЦПК України (в ред.2004 року) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України». Зокрема, Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, від 03 квітня 2008 року пункт 41) (пункт 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Подібна правова ситуація має місце і в цій справі, оскільки ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду у цій справі зі спливом значного часу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення суду за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 16 листопада 2018 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський