Справа № 453/1596/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/783/856/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 25 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» та виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Об`єднаної профспілкової організації Львівської дирекції залізничних перевезень про стягнення додаткової одноразової грошової допомоги у звязку з виходом на пенсію за віком,-

в с т а н о в и л а:

в грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» та виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обєднаної профспілкової організації Львівської дирекції залізничних перевезень про стягнення додаткової одноразової грошової допомоги у звязку з виходом на пенсію за віком.

В обгрунтування позовних вимог, зазначав, що до 30.09.2016 року він працював на різних посадах у Львівській залізниці, стаж роботи складає 25 років 2 місяці 29 днів. 30.09.2016 року його було звільнено за заявою, у зв`язку із виходом на пенсію. Колективним договором передбачено додаткову одноразову грошову допомогу в зв`язку з виходом на пенсію за віком. При виході на пенсію вказана допомога йому виплачена не була, при зверненні щодо її виплати отримав відмову. Вважав, що така відмова не відповідає положенням Колективного договору, тому звернувся до суду.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 25 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» на користь ОСОБА_3 додаткову одноразову грошову допомогу у звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків.

Стягнуто з Виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

У решті позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_2 філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення з залізниці на користь позивача додаткової одноразової грошової допомоги у звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків та судових витрат ухвалене судом із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобовязань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівника та роботодавців. Таким чином, грошова допомога, яка є предметом спору у цій справі є додатковою порівняно з чинним законодавством гарантією передбаченою виключно діючими на Залізниці колективним договором. Крім цього, зазначає, що суд при винесені оскаржуваного рішення не врахував норми ст. 9-1 КЗпП України та не перевірив і не встановив за рахунок яких коштів здійснюються виплати, передбачені п.5.1.3 Колективного договору, укладеного між Адміністрацією та Обєднаним профспілковим комітетом Львівської дирекції залізничних перевезень та стягуючи одноразову додаткову допомогу, передбачену умовами колективного договору, суд залучивши до участі у розгляді справи всіх сторін, які підписали вказаний колективний договір, зокрема мова йде про залучену третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обєднану профспілкову організацію Львівської дирекції залізничних перевезень, прийняв рішення по даній справі як свідчать матеріали справи без врахування її правової позиції щодо наявного судового спору. Також, зазначає, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим, оскільки воно ухвалене на підставі не повного і всебічного зясування обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні, а саме судом взагалі не взято до уваги та не надано правової оцінки даним, а отже не вирішено питання щодо обґрунтованості заперечень відповідача про те, що 21.08.2012 року позивачу вже була вперше призначена пенсія із зменшенням пенсійного віку відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія передбачена ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є пенсією за віком на пільгових умовах і відноситься до виду «пенсії за віком» (Розділ II Закону України «Про пенсійне забезпечення»), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією листа Управлінням пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області від 10.11.2016 року №6978/03-44. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь залізниці судові витрати за подання апеляційної скарги.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 18.03.2004 «Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу».

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду, що випливає із трудових відносин, а саме зміна формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відтак є підстави для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Ст. 13 КЗпП України передбачено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, встановлення гарантій, компенсацій, пільг. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Таким чином, встановлена у колективному договорі відповідача виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні з роботи працівникам, які виходять на пенсію за віком при безперервному стажі роботи на підприємстві, є додатковою порівняно з нормами КЗпП України гарантією, встановленою саме для працівників ТзДВ «БЕЛМЗ» у колективному договорі.

Згідно ст.10, 16 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціальних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників і уповноважених ними органів, умови колективного договору, що погіршує порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, умови запровадження та розміри надбавок доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими угодами.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується копією трудової книжки, ОСОБА_3 з 01 липня 1991 року по 30.09.2016 року працював на Львівській залізниці на різних посадах. Стаж його роботи складає 25 років 2 місяці 29 днів.

Наказом ОСОБА_2 філії «Львівська залізниця» виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця» №599/о від 30.09.2016 року ОСОБА_3 звільнено з роботи, підстава - за власним бажанням, в звязку із виходом на пенсію, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків, при стажі роботи в галузі 25 років 02 місяці 29 днів, згідно п. 5.1.3. умов Колективного договору.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 звертався до регіональної філії «Львівська залізниця» із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у звязку із виходом на пенсію.

Так, 22.11.2016 року регіональна філія «Львівська залізниця» надала відповідь ОСОБА_3, згідно якої, враховуючи, що він не звільнився на пенсію за віком на пільгових умовах протягом двох місяців після настання у нього цього права (21.08.2012 року), то втратив право на додаткову одноразову грошову допомогу у звязку з виходом на пенсію (п. 5.1.3. абз.2).

У відповідності з ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору.

Відповідно до положень ст. 10 Кодексу законів про працю України та ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобовязань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників, власників та уповноважених ними органів.

Статтею 18 Кодексу законів про працю України та статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обовязковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 5.1.3 Колективного договору між адміністрацією і Обєднаним профспілковим комітетом Львівської дирекції залізничних перевезень на 2009-2012 роки, дія якого продовжена до 2016 року (далі - Колективний договір), при звільненні працівників вперше з роботи у зв'язку з виходом на пенсію встановлено виплачувати одноразову грошову допомогу залежно від стажу роботи в галузі: до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. У разі звільнення працівника за власним бажанням на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) впродовж двох місяців після настання цього права виплачувати додаткову одноразову допомогу у зв'язку із виходом на пенсію за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі для чоловіків: з 20 до 25 років - 1 середньомісячний заробіток; з 25 до 30 років - 2 середньомісячних заробітки; з 30 до 35 років - 3 середньомісячних заробітки; з 35 до 40 років - 4 середньомісячних заробітки; понад 40 років - 5 середньомісячних заробітків.

Відповідно до вимог абзацу першого ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону № 3668-УІ від 08.07.2011) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Як вбачається з матеріалів справи 20 серпня 2016 року ОСОБА_3 набув право на призначення пенсії за віком на підставі абзацу першого ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування», оскільки в цей день йому виповнилося 60 років.

30 вересня 2016 року ОСОБА_3, згідно Наказу ОСОБА_2 філії «Львівська залізниця» виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця» №599/о, вперше звільнився з роботи у звязку з виходом на пенсію за віком, тобто після настання права передбаченого абзацом першим ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування».

Однак всупереч зазначених вимог закону і Колективного договору йому не було виплачено додаткову одноразову грошову допомогу в звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачу ОСОБА_3 виплачено лише одноразова грошова допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітків на підставі абз.1 п.5.1.3 Колективного договору, щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 2 середньомісячних заробітків, яка передбачена абз. 2 п. 5.1.3 Колективного договору, така відповідачем не була виплачена позивачу ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що у випадку не звільнення працівника за власним бажанням у строки та на одну із пенсій, що зазначені в абзаці другому пункту 5.1.3 Колективного договору, він втрачає право у подальшому на виплату йому додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю при звільненні його вперше на пенсію протягом двох місяців з дня настання у нього права на її отримання, так як це не відповідає положенням Колективного договору, в тому числі пункту 5.1.3 цього Договору на думку колегії суддів є необгрунтованими та безпідставними.

Крім того, не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що з 21 серпня 2012 року ОСОБА_3 призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки не можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткової одноразової грошової допомоги у звязку з виходом на пенсію за віком.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про підставність позову.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_2 філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.05.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_4