Справа № 310/6598/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі секретаря судового засідання Бевз О.А.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу №310/6598/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

Встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою №4 в будинку №19 по вул. Північній (до перейменування Морозова) в м. Бердянську Запорізької області. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Про реєстрацію місця проживання в квартирі відповідача їй стало відомо вже після укладання договору купівлі-продажу з довідки, наданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради. Ця обставина порушує право власника на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним їй майном, а також унеможливлює оформлення субсидії. Відповідач участі в оплаті комунальних послуг не приймає, її особистих речей та майна в квартирі немає.

Позивач та її представник ОСОБА_2 (за довіреністю) в судовому засіданні позов підтримали, з підстав викладених в позовній заяві. Представник позивача суду додатково пояснила, що про реєстрацію в квартирі ОСОБА_3 позивач дізналася вже після укладення договору купівлі-продажу. Про фактичне місце проживання відповідача позивачу нічого не відомо. Відповідач є матірю попереднього власника квартири, можливо вона виїхала на проживання до доньки в АР Крим.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися. Про розгляд справи повідомлялася шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду (а.с.50). Причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.

Вислухавши пояснення позивача і її представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі № 1145.(а.с.6-7). Право власності позивача на вказаний обєкт нерухомості зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.06.2017 року (а.с.8).

Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради №9291 від 20.07.2018р., місце проживання відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано з 2002 року в АДРЕСА_2. (а.с.9).

Факт реєстрації відповідача в квартирі також підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 12.09.18р та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 13.09.18р. (а.с.27,28).

Як вбачається з наданого акту ОСББ «Марічка» від 26.07.2018р., ОСОБА_3 з не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бердянську01.06.2017р. (а.с.10).

Згідно з довідкою Бердянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану №2931/17.9-04-38 від 25.10.2018р. за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також архіву відділу, актового запису про смерть ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виявлено.(а.с.49).

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що є сусідкою позивача, проживає в квартирі №7 вже більше року. ОСОБА_3 ніколи не бачила і не знаю її. Позивач проживає одна.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що є сусідом позивача, проживає в квартирі №3. Проживає в будинку з 1984 року. Позивач проживає в квартирі №4 вже близько двох років. До цього в квартирі жила ОСОБА_7, 1924-1925 року народження. Після продажу квартири відповідача більше не бачив, де вона живе не знає.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не є членом сімї позивача ОСОБА_1 Спільно з власником квартири відповідач не проживала, спільним побутом з нею не була повязана.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Права членів сімї власника є похідними від прав власника житла.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

До такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року

Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Керуючись ст.ст.319, 391 ЦК України, ст.ст. 12,13, 19, 81, 141, 223, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання якої зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 21.11.2018р.

Суддя І. П. Прінь