Справа №333/1530/18
Провадження №2/333/1322/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 травня 2018 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Некрашевич Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/1530/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб з ОСОБА_2, зареєстрований 07.11.2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №1255), посилаючись на те, що життя з відповідачем не складалось, фактичні шлюбні відносини припинені, тому вона просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Їхня спільна неповнолітня дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею. Крім того, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття доньки, посилаючись на те, що вона з відповідачем є батьками ОСОБА_3, добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду.

Позивач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач, повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов у частині розірвання шлюбу визнав у повному обсязі, а в частині стягнення аліментів - визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на дитину у розмірі мінімального прожиткового мінімуму, а саме: у розмірі 704,80 гривень, так як у нього на утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 07.11.2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 07.11.2008 року сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №1255 (а.с.5).

Згідно свідоцтва про народження, виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції,сторони є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

На підставі свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя,встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки про доходи, виданої 05.03.2018 року КЗ «ЦПМСД №6», ОСОБА_1 працює лікарем загальної практики - сімейним лікарем у КЗ «ЦПМСД №6», загальна сума її доходу за період з 01.03.2017 року по 28.02.2018 року становить 74355,11 грн. (а.с.15).

Отже, судом встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1, проживає разом з нею.

Вирішуючи питання щодо розірвання шлюбу між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на неповнолітню дитину може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на неповнолітню дитину, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався.

Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12).

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру нерегулярного доходу відповідача. На його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина.

Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матір'ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з розмірів прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років, зважаючи на те, що відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав частково у розмірі 704,80 грн., а також те, що на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень щомісячно до досягнення останньою повноліття.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення в частині розірвання шлюбу ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені нею судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.51 Конституції України, ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 21, 56, 110, 111, 112, 113, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 07 листопада 2008 року, про що зроблено актовий запис №1255 - розірвати.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 не працює, на користь ОСОБА_1, РНОКПП - НОМЕР_2, аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 27.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному обов'язковому виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь ОСОБА_1 в сумі 704,80 грн.

Рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 23.05.2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Л.О. Варнавська