Справа № 428/4896/18
Провадження № 22ц/782/681/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Орлова І.В.,

учасники справи - позивач ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 липня 2018 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02 вересня 1995 року, який 31 липня 2015 року розірвано. Сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого у свідоцтві про народження вказано відповідача. Інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків боржник не має. Стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. Оскільки сторони проживають окремо, і дитина знаходиться на повному забезпеченні позивача, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому позивач ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: 52204, АДРЕСА_1, аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25% від доходу.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 липня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду змінити, ухвалити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? усіх його доходів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 379 ЦПК України визначено, що невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що з відповіді Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 21.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за наявними обліками зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значиться, тому відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України є підстави для відмови у видачі судового наказу.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Статтею 163 ЦК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Вимоги про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів згідно пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України відноситься до вимог, за якими може бути видано судовий наказ, а відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 28 ЦПК України визначено альтернативну підсудність - за вибором позивача - у позовах про стягнення аліментів.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, паспорту ОСОБА_2 та Довідки від 05 грудня 2017 року НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2, вказана особа має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 а фактичне місце проживання/перебування - 52204, АДРЕСА_1 (а.с. 6, 8).

Згідно із ст. 5 Закону № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який є спеціальним законом у виниклих правовідносинах, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Відповідно до вимог ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи-боржника.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що законодавець встановлює обов'язок суду звертатися для з'ясування зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання фізичної особи-боржника саме до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

З питання визначення такого органу у випадку, коли заявником була надана довідка про взяття на облік боржника як внутрішньо переміщеної особи, слід звертатися до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII як спеціального, статтею 4-1 якого врегульовано облік внутрішньо переміщених осіб, порядок створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб визначається Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, Центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну, є відповідальним за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (частина 2 статті 4-1 Закону №1706-VII).

Натомість, незважаючи на наведене, судом було зроблено запит щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) фізичної особи-боржника до ГУ ДМСУ у Дніпропетровській області (а.с. 16).

За таких обставин судом помилково застосовано положення частини 9 статті 165 ЦПК України та відмовлено у видачі судового наказу, оскільки судом відповідно до спеціального закону не отримано інформацію, що не давала б можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи-боржника.

Тому, переглядаючи ухвалу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість скарги та наявність підстав для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на вимоги пункту 4 статті 379 ЦПК України.

Що стосується вимоги скарги про скасування рішення та ухвалення нового про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у розмірі ? части усіх його доходів, то апеляційний суд в силу своїх повноважень позбавлений можливості ухвалити рішення по суті вимог у разі порушення порядку вирішення вказаного питання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 липня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: