ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м.Суми

Справа №592/5711/18

Номер провадження 22-ц/788/1956/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

розглянув у приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2018 року, ухваленого у складі судді Литовченка О.В. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

18 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 серпня 2018 року його було звільнено з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі - ПАТ «Сумське НВО») за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, розмір заборгованості по заробітній платі становить 23 248 грн 95 коп. Крім того, незаконними діями відповідача, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 грн 00 коп., оскільки невиплата заробітної плати поставила його в скрутне матеріальне становище.

Просить стягнути на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 23 248 грн 95 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 22 серпня 2017 року по день фактичного розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України та 5 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 23 248 грн 95 коп.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 серпня 2017 року по 03 вересня 2018 року включно в сумі 32 722 грн 92 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 грн 00 коп. та 704 грн 80 коп. понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське НВО», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення до 29 729 грн 97 коп., а в частині стягнення моральної шкоди скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в їх задоволенні.

Вказує на те, що суд першої інстанції неправильно визначив загальну кількість робочих дні, за які підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки виходячи з встановленого на підприємстві неповного робочого тижня з 22 серпня 2017 року по 03 вересня 2018 року кількість робочих днів становить 149, а не 164. Вважає, що виплата позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні буде належною компенсацією порушення його прав. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди.

Рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати сторонами не оскаржується та відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядаються.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та немайнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу своєчасно при звільненні ПАТ «Сумське НВО» не було виплачено заробітну плату, а тому є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Окрім того, у зв'язку з невиплатою з вини відповідача протягом тривалого часу заробітної плати, позивачу спричинена моральна шкода.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з ПАТ «Сумське НВО» за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а. с. 7).

Згідно довідки ПАТ «Сумське НВО» від 10 травня 2018 року, на день звільнення ОСОБА_1 сума заробітної плати, що підлягала виплаті становила 23 248 грн 95 коп. з вирахуванням податків та обов'язкових платежів, в тому числі 12 345 грн 80 коп. нарахованої вихідної допомоги. Середньоденна заробітна плата позивача без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного воєнного збору становила 199 грн 53 коп. (а. с. 10).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У відповідності до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

П. 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 56 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті.

За угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України, про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Наказом генерального директора ПАТ «Сумське НВО» від 21 березня 2014 року №75 встановлено з 26 травня 2014 року для усіх працівників ПАТ неповний робочий тиждень з наступним режимом роботи, а саме трьохденний робочий тиждень, з наступними робочими днями: понеділок, вівторок, середа (а. с. 32). Оплату праці робітникам ПАТ «Сумське НВО» проводити пропорційно відпрацьованому часу. Позивач погодився зі зміною істотних умов праці щодо встановлення неповного робочого тижня та оплату праці, пропорційно до відпрацьованого тижня.

Судом при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано те, що на підприємстві діє неповний робочий тиждень, однак невірно визначено загальну кількість робочих днів за які підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Зокрема, сумарне число робочих днів за період з 22 серпня 2017 року по 03 вересня 2018 року, згідно з графіком роботи підприємства, встановленого наказом № 75 від 21 березня 2014 року, становить 156 робочих днів, з яких серпень 2017 року - 4 робочих дні; вересня 2017 року - 12 робочих днів; жовтень 2017 року - 13 робочих днів; листопад 2017 року - 13 робочих днів; грудень 2017 року - 11 робочих днів; січень 2018 року - 13 робочих дні; лютий 2018 року - 12 робочих дні; березень 2018 року - 12 робочих дні; квітень 2018 року - 12 робочих днів; травень 2018 року - 12 робочих днів; червень 2018 року - 12 робочих днів; липень 2018 року - 14 робочих дні; серпень 2018 року - 13 робочих днів.

З довідки від 10 травня 2018 року наданої ПАТ «Сумське НВО» вбачається та не заперечується позивачем, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 199 грн 53 коп.

Враховуючи викладене, з відповідача за затримку розрахунку при звільненні підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 30 528 грн 09 коп. (199 грн 53 коп. * 153 днів).

Згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що діями відповідача були порушені права позивача на отримання плати за свою працю, чим завдано йому моральної шкоди, оскільки фактично позбавив можливості задовольняти необхідні життєві потреби про що позивачем зазначено у позовній заяві.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин справи, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 та обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначив розмір на її відшкодування в сумі 500 грн 00 коп.

Стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, не є підставою для відмови у відшкодуванні позивачу моральної шкоди, яка була завдана порушенням гарантованого Конституцією України права на отримання заробітної плати.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача зменшенню до 31 126 грн 68 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30 528 гривень 09 копійок. При виплаті здійснити утримання податків та інших обов'язкових платежів.

В іншій, оскаржуваній частині, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

О.Ю.Кононенко