Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 202/32128/13-ц

провадження № 61-14190св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, у складі головуючого судді Зосименко С. Г., від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., від 11 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 17 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір № DNI0A0, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 16 505, 20 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,92% на рік з кінцевим терміном повернення 16 липня 2013 року. Кредит надавався на придбання автомобіля марки «MAZDA», модель 3, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору ОСОБА_3 передав в заставу банку вищевказаний автомобіль. Також, з метою забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 20 жовтня 2010 року між банком та ПАТ «А-Банк» було укладено договір поруки. ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 14 лютого 2012 року становила 18 032, 17 доларів США.

ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на викладені обставини, просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNI0A0 від 17 липня 2008 року у сумі 18 032, 17 доларів США звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки «MAZDA», модель 3, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; витребувати у ОСОБА_3 та передати у заклад шляхом опису ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави: автомобіль марки «MAZDA», модель 3, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також стягнути з відповідачів у солідарному порядку 10 000, 00 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2012 року було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNI0A0 від 17 липня 2008 року у розмірі 10 000, 00 грн. У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що автомобіль був знятий з обліку для реалізації на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2012 року, а 04 червня 2013 року даний автомобіль було перереєстровано на іншого власника із заміною номерного знаку. Таким чином районний суд дійшов висновку про відсутність предмету спору, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог у частині звернення стягнення на предмет застави. Вимоги банку про стягнення заборгованості у розмірі 10 000, 00 грн визнані такими, що підлягають до задоволення у зв'язку з наявною кредитною заборгованістю.

11 квітня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Апеляційний суд погодився з тим, що предмет спору відсутній, а тому позовні вимоги у частині звернення стягнення на предмет застави до задоволення не підлягають.

26 квітня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року.

09 червня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

09 листопада 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

21 березня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Заявник вважає, що суди не застосували положення статей 589, 590 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону рішення місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до кредитно-заставного договору від 17 липня 2008 року за № DNI0A0, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останньому був наданий кредит у розмірі 16 505, 20 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,92% на рік з кінцевим терміном повернення 16 липня 2013 року. Кредит надавався на придбання автомобіля марки «MAZDA», модель 3, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитно-заставному договору від 17 липня 2008 року за № DNI0A0 у заставу банку було передано вищевказаний автомобіль.

Також з метою забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між банком та ПАТ «А-Банк» було укладено договір поруки з лімітом відповідальності у 10 000, 00 грн.

У зв'язку з неналежним виконання умов кредитного договору у ОСОБА_3 виникла кредитна заборгованість, яка станом на 14 лютого 2012 року визначена банком у сумі 18 032, 17 доларів США, що еквівалентно 144 077, 07 грн, яка складається з: 11 187, 19 доларів США - заборгованості за кредитом, 2 023, 09 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 188, 36 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 744, 17 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31, 29 доларів США - штраф (фіксована частина), 857, 19 доларів США - штраф (процентна складова).

Згідно довідки Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області № 14/5849 від 04 вересня 2015 року автомобіль марки «MAZDA», модель 3, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 був зареєстрований за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, але 21 березня 2013 року даний автомобіль був знятий з обліку для реалізації, а 04 червня 2013 року автомобіль було перереєстровано на іншого власника із заміною номерного знаку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Застава є способом забезпечення зобов'язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу», стаття 572 ЦК України).

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із положеннями частини першої статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За правилами частини першої, другої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Таким чином, місцевий суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, залишив поза увагою те, що застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, і на неї може бути звернено стягнення в рахунок задоволення вимог заставодержателя.

Разом з цим, в матеріалах справи наявний акт від 20 березня 2013 року, який містить відомості про передачу ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіля «MAZDA» 3, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, для реалізації. Також у матеріалах справи міститься додаток до договору фінансового лізингу від 08 травня 2013 року, в якому наявні відомості про передачу ТОВ «Автокредит плюс» у лізинг ОСОБА_4 автомобіля «MAZDA» 3, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2. При розгляді справи суди не встановили, чи був предмет застави - автомобіль «MAZDA» 3, № кузова НОМЕР_3 - реалізований заставодержателем ПАТ КБ «ПриватБанк» у порядку звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення своїх вимог, не визначили вартість продажу автомобіля, а формально відмовили у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі того, що станом на момент розгляду справи автомобіль «MAZDA» 3, № кузова НОМЕР_3, був зареєстрований на нового власника, при цьому не встановивши його.

Крім того, суди не звернули уваги на відсутність у матеріалах справи ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області 18 березня 2014 року, на яку місцевий суд здійснив посилання і поклав в основу свого рішення встановлені вказаною ухвалою обставини, а також не надали оцінки доводам представника ОСОБА_3 щодо проведення часткового розрахунку з банком та доказам, наданим на їх підтвердження. Таким чином, суди не встановили розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною 1 статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки недоліки, допущені судами, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, встановити обставини переходу права власності на предмет застави до іншого власника.

Разом з тим, слід зазначити, що при розгляді справи суди попередніх інстанцій вірно визначили, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року, ухваленій у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18), висловила правову позицію, відповідно до якої, якщо позовні вимоги є однорідними та нерозривно пов'язаними з обов'язком належного виконання основного зобов'язання за кредитним договором, то ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору у межах однієї справи одним судом. Такий розгляд вплине, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин. Захист прав кредитора у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз'єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов'язання залежно від суб'єктного складу останнього.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року і ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк