Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/1116/18

Провадження № 22-ц/4815/117/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів:Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання : Пиляй І.С.

учасники справи:

заявник : ОСОБА_3

Заінтересована особа: ОСОБА_4

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року, ухваленого в складі судді Шуляки А.С., в м. Здолбунів, у справі №562/1116/18

в с т а н о в и в :

04 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою до ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 22.06.2007р. по 14.07.2016р. У них є троє дітей, які проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1. Будинок належить їм на праві спільної часткової власності.

Оскільки між ними відсутня згода щодо порядку користування будинком після розірвання шлюбу, а спір на даний час в судовому порядку не втрішений, ОСОБА_4 періодично вривається на територію житлового будинку, пошкоджуючи майно (фіртку, вхідні двері до підсобного приміщення, систему відео спостереження, замки до вхідної брами), викрадаючи речі, котрі належать їй та дітям, оригінали правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку, вчиняючи щодо неї фізичне насильство. Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.01.2018р. ОСОБА_2 притягнуто до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України щодо нанесення їй тілесних ушкоджень.

Аналогічні діяння були вчинені ним 05.01.2017р., 10.08.2017р.

За таких обставин у заявниці виникли побоювання за своє життя та життя дітей, так як вона з дітьми тривалий час потерпає від психологічного та фізичного насильства ОСОБА_4, тому на підставі положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просить встановити обмежувальний припис відносно заінтересованої особи, а саме: заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, ОСОБА_3; заборонити наближатися кривднику на відстань 200 м. до місця проживання (перебування), оскільки у інший спосіб запобігти застосуванню до неї насильства неможливо.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що заявниця не довела належними та достатніми доказами, що заінтересована особа вчиняє домашнє насильство та є кривдником щодо неї.

У подані на рішення апеляційній скарзі заявниця вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував та дійшов помилкових висновків стосовно відсутності підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису, оскільки колишній чоловік вчиняє фізичне насильство в сім'ї та засуджений вироком суду за заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 14 липня 2016 року. Від шлюбу мають троє дітей. 25 липня 2016 року шлюб між учасниками справи розірвано. В період з вересня 2016 року по серпень 2017 року між бувшим подружжям постійно виникали конфлікти з приводу користування спільним майном (будинком та земельною ділянкою).

22 вересня 2016 року під час суперечки із заявницею, ОСОБА_4 на грунті неприязних відносин наніс їй легкі тілесні ушкодження. Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.01.2018р. ОСОБА_4 притягнуто до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України щодо спричення легких тілесних ушкоджень.

05 січня 2017 року між бувшим подружжям знову виник конфлікт під час якого заявниця ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_4 тілесні ушкодження, у звязку з чим вироком Здолбунівського районного суду від11.04.2018 року визнана винною за ч.1 ст.125 КК України.

В провадженні Здолбунівського районного суду Рівненської області перебувають цивільні справи з приводу спору щодо усунення перешкод в користуванні власністю та виділу в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності. Спір на час розгляду справи не вирішений.

Заявниця разом з дітьми проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1, який належить їй та бувшому чоловікові на праві спільної часткової власності. З вересня 2016 року ОСОБА_4 проживає окремо.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 -2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до п.3 та 14 ч.1 ст.1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Як регламентовано ст.16 зазначеного Закону, передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Частиною другою ст.26 вищезазначеного Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків.

Частиною 3 даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п. 9 ч.1 ст.1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З вищевикладеного вбачається, що звернення заявника до правоохоронних органів, наявність вироку суду, який не набрав законної сили, не підтверджує факт домашнього насильства над заявницею, оскільки вони стосуються конфлікту між заявником та ОСОБА_4 з приводу поділу та користування майном, спілкування батька з дітьми.

В діях останнього не встановлено факту застосування домашнього насильства у визначених Законом формах, щодо ОСОБА_3

Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства .

Відсутні в матеріалах справи і докази того, що ОСОБА_4 поставлений на профілактичний облік, як кривдник - відносно своєї колишньої дружини.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

За вище наведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до переконання про те, що у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису 04 квітня 2018 року. У поданій заяві посилається на обставини, які відбувались у період з 2016 по 2017 роки.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявниця обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, - набрали чинність 07 січня 2018 року.

Отже, вищезазначені нормативно-правові акти, які набрали чинність 07 січня 2018 року, не можуть поширюватись на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, у період з 2016 по 2017 роки.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим доказам дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2018 року.

Головуючий :

Судді :