Головуючий у 1-й інстанції Черков В.Г.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство»

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 червня 2018 року, ухваленого у складі судді Черкова В.Г., повний текст рішення складено 19 червня 2018 року,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3

до Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство»,

третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року позивачка ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до відповідача КП «Автотранспортне підприємство» в обґрунтування зазначила наступне.

04 листопада 2017 року вона поверталася з тимчасово окупованої території - з м. Донецька до м. Біла Церква. У зв'язку із проведенням антитерористичної операції згідно із Тимчасовим порядком від 14.04.2017р. № 222 перетин лінії зіткнення здійснюється через контрольні пункти в'їзду-виїзду (КПВВ) та блокпости першого рубежу (БП). Рухаючись з м. Донецька на транспорті загального користування, перший контроль вона пройшла на БП Мар'їнка, далі повинна була самотужки дістатися до КПВВ Мар'їнка. Проте, піший перехід між БП і КПВВ заборонено, дістатися можливо виключно автобусом, який здійснює платні перевезення людей, вартість проїзду за 500м шляху складає 10грн. Як з'ясувалося, послуги з перевезення пасажирів між БП і КПВВ здійснюються ФОП ОСОБА_4 на замовлення КП ««Автотранспортне підприємство» за рекомендацією розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації № 625 від 08.06.2017р. «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 09.07.2015р. № 312». Але її грошей не стачало, вона не мала змоги заплатити 10грн. за проїзд від БП до КПВВ. Через це вона змушена була принижатися і прохати водіїв проїжджаючих автомобілв безкоштовно довезти її до КПВВ.

Вважає дії КП «АТП» зі стягнення коштів за проїзд між БП Марїнка і КПВВ Марїнка незаконними, оскільки перевезення пасажирів в цій буферній зоні між БП і КПВВ відбувається згідно понять, регламентованих главою 64 ЦК України, законом України «Про автомобільний транспорт», Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ від 18.02.1997р. № 176, шляхом здійснення регулярних спеціальних перевезень, які виконуються ФОП ОСОБА_4 на замовлення КП «АТП». І в такому випадку законодавством передбачено відшкодування перевізнику вартості послуг перевезення організованих груп пасажирів виключно замовником, а мова щодо платності проїзду для пасажира законодавством не ведеться.

Просила визнати незаконними такі дії відповідача з безпідставної відмови у безкоштовному перевезенні за маршрутом спеціальних перевезень «БП Мар'їнка - КПВВ Мар'їнка»; визнати протиправними дії відповідача, пов'язані з організацією оплатних перевезень та стягнення з пасажирів коштів за проїзд за маршрутом регулярних спеціальних перевезень «БП Мар'їнка - КПВВ Мар'їнка», та стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду, вмотивовану нервовими стражданнями і переживаннями, психологічним дискомфортом, змушеним приниженням перед водіями попутніх автомобілів, що оцінює в розмірі 1000грн.

Рішенням Селидівського міського Донецької області від 12 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконними дії КП «Автотранспортне підприємство» з безпідставної відмови у безкоштовному перевезенні ОСОБА_3 за маршрутом регулярних спеціальних перевезень «БП Мар'їнка - КПВВ Мар'їнка». Визнано протиправними дії КП «Автотранспортне підприємство», пов'язані з організацією оплатних перевезень та стягненням з пасажирів коштів за проїзд за маршрутом регулярних спеціальних перевезень «БП Мар'їнка - КПВВ Мар'їнка» та у зворотному напрямку. В задоволенні решти вимог (щодо відшкодування моральної шкоди) - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач КП «Автотранспортне підприємство, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача КП «Автотранспортне підприємство» - ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомленої про дату і час розгляду справи третьої особи - ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, за таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 є внутрішньо-переміщеною особою згідно довідки № 324ВО02293 від 24.06.2015р., фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

За розпорядженням голови обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 08.06.2017р. № 625 внесено зміни до п. 1 розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 09.07.2015р. № 312 «Про деякі заходи щодо організації торгівлі», яким рекомендовано КП «Автотранспортне підприємство»: вжити заходів відповідно до чинного законодавства щодо організації пасажирських перевезень між блокпостом першого рубежу (КРП «Мар'їнка») та КПВВ «Мар'їнка» та у зворотному напрямку; перевезення організованих груп пасажирів, які прямують з прилеглих населених пунктів до пропускних пунктів КПВВ «Мар'їнка» і в зворотньому напрямку (а.с. 13, 14).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, врахував розпорядження голови облдержадміністрації № 312 і кваліфікував організовані Комунальним підприємством «Автотранспортне підприємство» пасажирські перевезення між блокпостом (далі за текстом - БП) першого рубежу (КРП «Мар'їнка») та КПВВ «Мар'їнка» як регулярні спеціальні перевезення. Суд вказав, що на цій ділянці, здійснюється стягнення плати з пасажирів на підставі економічного розрахунку вартості посадкового місця, що не оспорювалось відповідачем. Суд вважав недоведеними жодними належними і допустимими доказами підстави для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

З такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Приблизний перелік способів захисту цивільних прав наведено в ст. 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру з метою поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

З цією метою суд відповідно до ст. 264-265 ЦПК України повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, з'ясувавши при цьому: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ст. 264, п. 1 ст. 265 ЦПК); чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду (п. 4 ст. 265 ЦПК України); яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 5 ст. 264 ЦК Укаїни).

Зібрані по справі матеріали не містять доказів перебування позивача 04.11.2017р. на ділянці шляху «БП Мар'їнка - КПВВ Мар'їнка», перетинання нею лінії зіткнення, взимання з неї плати 10грн., як вона зазначає перевізником - ФОП ОСОБА_4; у тексті позовної заяви не наведено ідентифікаційних даних транспортного засобу ФОП ОСОБА_4; доказів змушеного пересування нею іншим транспортним засобом після відмови водія або іншої будь-якої особи безоплатно її перевезти в цій ділянці шляху.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Такими доказами згідно із ч. 2 ст. 76 ЦПК України можуть бути: письмові, речові, електронні докази; висновки експертів; показаннями свідків.

Проте, позивачем не представлено жодних доказів з числа передбачених процесуальним законом їх видів у підтвердження факту події 04.11.2017р., тобто обставини, що підлягали доказуванню, з деталізацією підтвердження відомостей про те, хто вимагав в неї гроші за проїзд, в якому розмірі, за яким маршрутом (номер, марка автобусу, рейс); який автомобіль її фактично перевіз в цій ділянці; чи здійснював перевезення пасажирів ФОП ОСОБА_4 04.11.2017р. на цій ділянці шляху на замовлення КП «АТП» тощо.

Ухвалюючи рішення, суд врахував термінологію, визначену ст. 1 Закону Укарїни «Про автомобільний транспорт», зокрема, поняття регулярних спеціальних пасажирських перевезень, як перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

На підставі цього суд визначив, що перевезення пасажирів між БП Марїнка та КПВВ Марїнка відбувається шляхом організації регулярних спеціальних перевезень.

Проте, поза увагою суду залишились положення цієї номи Закону і п. 13 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (далі - Правила), за якими режим організації перевезень відзначається у паспорті маршруту.

Тож, за відсутності в даній справі паспорту маршруту транспортного засобу перевізника ФОП ОСОБА_4, який за повідомленням позивача здійснював перевезення пасажирів 04.11.2017р. на ділянці БП-КПВВ на замовлення КП «АТП», у суду, як впевнилась колегія суддів, відсутні були підстави для визначення типу перевезення.

З огляду на відсутність законодавчих норм щодо організації в буферій зоні перевезень пасажирів на безоплатній основі, доводи позовної заяви і висновку суду, відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 97) щодо обов'язку відповідача організувати безоплатні перевезення на цій ділянці БП-КПВВ і незаконності стягнення коштів з пасажирів по наданню послуг по їх перевезенню - є безпідставними.

Твердження суду про те, що КП «АТП» стягує кошти за проїзд на ділянці «БП Мар'їнка - КПВВ Мар'їнка» не підтверджено будь-якими доказами. У рішенні суд не навів доказів того, яка плата, в якому розмірі, і ким взимається при перевезенні пасажирів на цій ділянці шляху.

Колегія суддів вважає таким, що не підтверджений доказами, факт протиправності дій КП «АТП» з організацією оплатних перевезень та стягненням з пасажирів коштів за проїзд за маршрутом регулярних спеціальних перевезень «БП Мар'їнка - КПВВ Мар'їнка» та у зворотному напрямку, зважаючи на специфіку організації регулярних спеціальних перевезень, за якою перевізнику (в даному випадку ФОП ОСОБА_4.) відшкодовується вартість наданих ним послуг виключно замовником (тут - КП «АТП»). Рішення суду в даній частині побудовано лише на доводах позивача, не доведених жодним доказом.

До того ж, поза увагою суду залишились положення Статуту КП «АТП» в розділах 2 і 5, за якими АТП створено з метою надання передбачених Статутом автотранспортних послуг, задоволення соціальних та економічних потреб та інтересів трудового колективу та територіальних громад Донецької області; АТП має право самостійно планувати свою діяльність, визначати кон'юнктури послуг, надавати послуги за цінами та тарифами, які встановлює самостійно на договірній основі, а у випадках, передбачених законодавством України - фіксованими державними цінами та тарифами (а.с. 35-36).

Натомість суд, ухваливши позитивне рішення на користь позивача, що не базується на жодному доказі, не відповів на головні питання згідно із ст.ст. 264, 265 ЦПК України, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі: чи мали місце факти, якими обґрунтовувалися вимоги, чи порушене право ОСОБА_3, чи порушене її право безпосередньо відповідачем - КП «АТП» і якими саме діями, чи підлягає порушене право позивача у спосіб, обраний нею, а саме: визнання незаконними дій АТП: з безпідставної відмови у безкоштовному перевезенні за маршрутом спеціальних перевезень «БП Мар'їнка - КПВВ Мар'їнка»,а також протиправними дій з організації оплатних перевезень та стягнення з пасажирів коштів за проїзд за маршрутом регулярних спеціальних перевезень «БП Мар'їнка - КПВВ Мар'їнка»

В рішенні суду не наведено аналізу кожного аргументу сторін з обгрнутуванням підстав для їх прийняття або відхилення.

Відтак, справу розглянуто з порушенням правил доказування за ст.ст. 79-82 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

За правилами в ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Проте, в порядку ст.ст. 103-104 ЦПК України в межах даної справи позивачем не заявлялось клопотання про долучення до матеріалів справи документів з підтвердження існування наведених у позовній заяві фактів і, у випадку неможливості отримання цих доказів, не заявлялось клопотання про витребування таких доказів.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок не доведення обставин, що мають значення, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права, таке рішення, з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову згідно вищенаведеного мотивування.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням характеру виниклих правовідносин і звільнення позивача від сплати судового збору згідно із ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», понесені відповідачем КП «Автотранспортне підприємство» витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2114,40грн. (за квитанціями на суму 300грн. - а.с. 53 і на суму 1814,40грн. - а.с. 74) компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство» задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 червня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство», третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати понесені відповідачем Комунальним підприємством «Автотранспортне підприємство» (, адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Перемоги, 38) по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в загальному розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 40 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова