Справа № 214/7611/18
4-с/214/44/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження за скаргою

19 листопада 2018 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2018 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу надійшла скарга ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на бездіяльність державного виконавця, в якій заявник просить суд визнати неправомірною відмову начальника Саксаганського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 у знятті арешту із квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобовязати Саксаганський відділ Державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зняти арешт з вказаної квартири, що був накладений на підставі постанови АА 767506 від 15 червня 2004 року.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку визначеному Розділом VІІ «ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 447, ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч.1, 2 ст. 15. Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

Як убачається з матеріалів скарги ОСОБА_3 не є стороною виконавчого провадження на підставі якого було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з абзацу 3 п.16 Постанови Пленуму Верховного суду «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003 року

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на

яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК ( 1501-06 ), ст. 12 ГПК ( 1798-12 ) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VI) (далі Закон про виконавче 5. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Враховуючи вище викладене, та те, що особа, яка подає скаргу ОСОБА_3, не є стороною виконавчого провадження, тому відповідно до вимог чинного законодавства він має право звернутись до суду з позовною заявою в порядку позовного провадження, у звязку з чим слід відмовити у відкритті провадження за скаргою.

Керуючись ст.ст.258,260,448,449 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на бездіяльність державного виконавця.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 15-ти днів з дня її складення.

Текст ухвали складено 19.11.2018 року.

Суддя Н.Г.Гринь