Справа № 390/25/18
Провадження № 2/390/193/18
"05" травня 2018 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого - судді Бойко І.А.,
при секретарі - Губанові М.М.,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним іпотечний договір від 20.07.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «ВіЕйБі Банк», який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. та зареєстровано в реєстрі за №2532. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ОСОБА_2 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено кредитний договір №132/2007/Ж, згідно якого ОСОБА_2 отримав кошти у сумі 114 750 доларів США, і з метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 уклав із ВАТ «ВіЕйБі Банк» договір іпотеки від 20.07.2007 року, згідно якого передав у іпотеку житловий будинок із господарсько - побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який фактично був придбаний 28.04.2007 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.09.2016 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 08.04.2015 року. Від спільних відносин останні мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З моменту купівлі вищевказаного житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дітьми проживали за зазначеною адресою. Під час укладення іпотечного договору від 20.07.2007 року ВАТ «ВіЕйБі Банк» проігноровано ту обставину, що іпотекодержатель має двох дітей, один з яких малолітній, та відмовилися від отримання дозволу від органу опіки та піклування Кіровоградської РДА на укладення договору, який підлягає нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації. На підставі викладеного, позивач вважає, що іпотечний договір порушує майнові права малолітнього ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5 на житловий будинок із господарсько - побутовими будівлями, що розташований за вищевказаною адресою, які на момент укладення договору фактично проживали з батьками у вказаному будинку, який є предметом іпотеки.
В судове засідання позивач не з'явилася, в наданій до суду заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно повідомлення про отримання ним поштового відправлення. На пропозицію суду, відзив на позов від відповідача не надійшов, а тому, з урахуванням відкритості та загальнодоступності інформації щодо справи, розгляд справи проведено без його участі.
Третя особа: ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно повідомлення про отримання ним поштового відправлення.
Третя особа: служба у справах дітей Кіровоградської районної державної адміністрації, свого представника до суду не направили, причину неявки суду не повідомили, повідомлені про час і місце судового розгляду в установленому законом порядку.
Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді.
Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 і ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (скорочена назва - ВАТ «ВіЕйБі Банк») укладено кредитний договір №132/2007/Ж, згідно якого ОСОБА_2 отримав кошти у сумі 114 750 доларів США, і з метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 уклав із ВАТ «ВіЕйБі Банк» договір іпотеки від 20.07.2007 року, згідно якого передав у іпотеку житловий будинок із господарсько - побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується іпотечним договором від 20.07.2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. та зареєстровано в реєстрі за №2532.
Згідно п.3.1.5 указаного договору іпотеки іпотекодавець засвідчив, що будь-які малолітні та/або неповнолітні, та/або непрацездатні особи, не мають права користуватися вказаним вище житловим будинком (а.с.6).
Договір про зобов'язання сторін від 28.04.2007 року, який не посвідчено та не зареєстровано, свідчить, що ОСОБА_6 зобов'язався оформити належним чином пакет документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу належного йому будинку з будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 1600,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 92,9 кв. м, загальною площею 316,6 кв. м в строк до 01.08.2007 року, а також надати ОСОБА_2 право заселитися разом із своєю сім'єю до вищевказаного будинку з 01.05.2007 року. ОСОБА_2 зобов'язався 01.05.2007 року передати ОСОБА_6 попередню оплату за будинок у розмірі 102500,00 грн., а також до 01.08.2007 року укласти з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу в органах нотаріату та передати продавцю 579500,00 грн.
Довідки виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №2303 від 10.11.2016 року та №2552 від 30.08.2017 року свідчать, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.09.2016 року, яке набрало законної сили 27.09.2016 року, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 08.04.2015 року. Визнано спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, наступне майно: автосалон, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, та житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаних автосалону та житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Статтями 215 та 216 ЦК України передбачена вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У ч.1 та ч.3 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Наведені вище докази свідчать, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання іпотечного договору недійсним, щоб захистити права своїх синів, а саме неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. У своїй позовній заяві посилається на те, що з моменту купівлі спірного житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дітьми проживали за адресою: АДРЕСА_1. Під час укладення іпотечного договору від 20.07.2007 року ВАТ «ВіЕйБі Банк» проігноровано ту обставину, що іпотекодержатель має двох дітей, один з яких малолітній, та відмовилися від отримання дозволу від органу опіки та піклування на укладання договору, який підлягає нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, а тому вказаний договір повинен бути визнаний недійсним.

Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи матеріали справи та докази, якими їх підтверджено, суд приходить до висновку, що 20.07.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено кредитний договір №132/2007/Ж, згідно якого ОСОБА_2 отримав кошти у сумі 114 750 доларів США, і з метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 уклав із ВАТ «ВіЕйБі Банк» договір іпотеки від 20.07.2007 року, згідно якого передав у іпотеку житловий будинок із господарсько - побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Згідно договору про зобов'язання сторін від 28.04.2007 року, який не посвідчено та не зареєстровано, ОСОБА_2 отримав право заселитися разом із своєю сім'єю до вищевказаного будинку з 01.05.2007 року, а ОСОБА_6 зобов'язався оформити належним чином пакет документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку із господарсько - побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Однак, позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження оформлення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

У даному випадку неповнолітній ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_5 не мали і на даний час не мають права власності на житловий будинок із господарсько - побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вони набули право користування зазначеним житлом, як члени сім'ї власника відповідно до ст. 405 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають вказане право протягом часу перебування житлового будинку в іпотеці. Позбавлення власника будинку прав власності на це майно, а членів його сім'ї прав користування житловим будинком може мати місце, лише на підставі Закону.

Суд не вбачає реальним порушенням права неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5, на користування спірним житлом, оскільки до суду не надано жодних доказів, що відповідач розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, до матеріалів справи долучено довідки виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, які підтверджують, що неповнолітній ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_5, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1, тобто на момент розгляду справи в суді, діти користуються спірним майном. В той же час, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження проживання, користування чи реєстрації дітей у зазначеному житловому будинку на момент укладення оскаржуваного іпотечного договору.

Згідно правового висновку, висловленого Верховним Судом України у справі № 6-1002цс17, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Таким чином, зваживши у сукупності надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки укладення оскаржуваного іпотечного договору хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючих прав неповнолітнього ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_4, на користування житловим будинком із господарсько - побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

На підставі ст.ст.3, 13, 15, 16, 203, 215, 216 ЦК України, ст.177 СК України, керуючись ст.ст.12, 13, 49, 81, 141, 258, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» (03150, м. Київ, вул. Щорса, 7/9), треті особи: ОСОБА_2, (АДРЕСА_2), служба у справах дітей Кіровоградської районної державної адміністрації (25014 м. Кропивницький, вул. Дарвіна, 25), про визнання іпотечного договору недійсним - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції.

Суддя