ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1494/18 Справа № 216/3832/17 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Центрально-Міська районна у місті рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу Центрально-Міської районної у місті ради на ухвалу Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 року, яка постановлена суддею Онопченком Ю.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Центрально-Міської районної у місті ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Разом із позовною заявою позивачі подали клопотання про забезпечення позову, в якому просили передати малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які утримуються в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Криворізької міської ради», дідусеві ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, для спільного проживання та виховання до вирішення справи по суті.

В обґрунтування клопотання зазначили, що на даний час їхні діти, протягом 7 місяців перебувають у закладі інтернатного типу, в якому потерпають від фізичного та психологічного насильства з боку інших дітей-вихованців закладу. Діями відповідача порушено звичайний ритм життя дітей - вони ходили до спортивної школи з футболу, відвідували репетиторів, готувались до школи, разом з мамою й татом відпочивали, вчасно відвідували лікарів. Саме відібрання нанесло дітям психологічну травму, яка триває до цього часу. При побаченнях з рідними, при свідченні в суді, діти просять їх забрати додому, тому що їм, домашнім дітям, дуже важко, майже неможливо, адаптуватись в умовах реабілітаційного центру, де, за словами дітей, з ними грубо поводяться, зневажають, б'ють і карають іншими методами. Такий стан речей може утруднити виконання рішення суду, оскільки дітей, яких всупереч вимогам законодавства було вилучено з сім'ї, вже неможливо буде повернути назад у сім'ю, це будуть вже інші діти, діти, які не звикли до сім'ї, діти, які агресивно відносяться до миру, діти, які відчували неповагу до себе з боку інших мешканців закладу, таке потягне за собою довгі роки відновлення, реабілітації дітей, і невідомо, чи можливо буде взагалі відновити психічний стан домашніх дітей, які всупереч своїй волі та діючому законодавству були силою вилучені з сім'ї та поміщені до умов, які їх не адаптують до життя, а тільки травмують.

Ухвалою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 року заяву задоволено. Зобов'язано Центрально-Міську районну у місті Кривому Розі Дніпропетровської області раду передати малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які утримуються в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Криворізької міської ради», що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Озерна, 17, їхньому дідусеві ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1, для спільного проживання та виховання до вирішення справи по суті.

В апеляційній скарзі відповідач Центрально-Міська районна у місті рада просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд не взяв до уваги клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду справи за позовом Центрально-Міської районної у місті ради до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про відібрання малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, натомість задовольнив клопотання про забезпечення позову у спосіб, що є майже тотожним заявленим позовним вимогам. Також, вказує на те, що висновок суду про наявність у дітей синців не ґрунтується на належних доказах, а пояснення ОСОБА_7 про те, що можливо ці синці виникли у дитини саме від дій Кудрявцевих суд до уваги не взяв. Також, зазначають, що ОСОБА_2 агресивно та неадекватно поводився на території КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Криворізької міської ради». Крім того, Центрально-Міська районна у місті рада є неналежним відповідачем у справі, оскільки, органом опіки та піклування є виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради , тобто відповідач не має відповідних повноважень для виконання ухвали суду. Крім того, просить суд покласти на позивачів витрати, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази його направлення іншим учасникам справи, представник позивачів адвокат ОСОБА_8 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, як законну та обґрунтовану.

Частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог, а вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Судом встановлено, що у серпні 2017 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Центрально-Міської районної у місті ради про визнання неправомірним та скасувати рішення від 04 червня 2017 року про негайне відібрання малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, від ОСОБА_2 та ОСОБА_1

У січні 2018 року позивачі подали клопотання про забезпечення позову в якому просили суд передати дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що утримуються в закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей КМР» на спільне проживання і виховання дідусю ОСОБА_6 ( а.с.8-12).

Задовольняючи заявлене клопотання суд першої інстанції враховуючи думку неповнолітніх дітей, дідуся, психолога центру дійшов висновку, що передача дітей на спільне проживання та виховання дідусеві забезпечить дотримання прав та свобод дітей, буде відповідати якнайкращому захисту їх інтересів.

Колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв'язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов'язку вчинити певні дії.

Крім того, п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватись іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

З огляду на те, між сторонами існує спір про правомірність дії відповідача по відібранню неповнолітніх дітей, який перебуває на розгляді в суді, тому колегія суддів погоджується із обраним способом забезпечення позову шляхом передання дітей на догляд та виховання дідусеві ОСОБА_6, 1948 року народження.

Згідно витягу з протоколу №11 засідання районної комісії з питань захисту прав дитини виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 12 червня 2017 року ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_14 звертались із заявою про тимчасове влаштування в їх сім'ю неповнолітніх онуків ОСОБА_4, ОСОБА_5 проте їм було відмовлено ( а.с.37-49)

Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого 06 червня 2017 року начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, зазначено, що умови проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_14, за адресою: АДРЕСА_1, задовільні. Житло складається з чотирьох кімнат: зала, три кімнати, кухня, санвузол, коридор. Для розвитку та виховання дітей створено належні умови: у кожній кімнаті є спальне місце, письмовий стіл, стільці, полиці ( а.с.15)

За місцем мешкання ОСОБА_6 та ОСОБА_14 характеризуються позитивно, приділяють достатньо уваги онукам, разом проводять із ними час відпочинку, діти залишалися в них по декілька днів, що підтверджується характеристикою з місця проживання ( а.с.16).

За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованою постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.161 СК Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

З огляду на те, що діти відчувають себе некомфортно у центрі, дідусь має можливість та бажання піклуватися про онуків, у його житлі забезпечені усі достатні та необхідні умови для їх проживання, діти бажають проживати разом із дідусем та бабусею, що відповідає якнайкращим інтересам дітей їх духовному розвитку, психологічному стану бути в оточенні близьких людей.

Колегія суддів не може визнати доводи апеляційної скарги такими, що заслуговують на увагу. Посилання на відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження по заяві про забезпечення позову є неприйнятними. Заходи забезпечення позову вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все на невідкладне забезпечення заявлених вимог.

Колегія суддів також вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що застосовані заходи забезпечення позову є тотожними із заявленими позовними вимогами. З огляду на заявлені вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 вони оскаржують рішення відповідача про відібрання у них дітей. А заходи забезпечення позову спрямовані на передання неповнолітніх дітей під нагляд та виховання дідусеві, який проживає окремо від позивачів.

Отже, вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Центрально-Міської районної у місті ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: