Провадження № 22-ц/801/54/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л.Ф.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуСправа № 127/26512/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 127/26512/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року, ухваленого у складі судді Романюк Л.Ф.,

встановив:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, який обґрунтовувала тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2013 року визнано недійсними прилюдні торги з реалізації належного їй житлового будинку по АДРЕСА_2, скасовано протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 05 березня 2013 року та скасовано акт про проведення аукціону з реалізації аукціону з реалізації арештованого майна від 12 березня 2013 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року скасовано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, видане ОСОБА_5 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. 13 березня 2013 року та скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про державну реєстрацію за ОСОБА_5 приватної власності на житловий будинок. 22 квітня 2016 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., придбав у ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 та зареєстрував своє право власності на нього.

Оскільки ОСОБА_5 не мала права відчужувати житловий будинок з підстав, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна визнано недійсними, позивач як власник майна має право відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України витребувати його у відповідача, оскільки майно вибуло з її володіння поза її волею.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 житловий будинок загальною площею 54,2 кв. м., житловою площею 36,9 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_7. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі в розгляді справи - ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до участі в розгляді справи, зокрема, предметом спору є житловий будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя - відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_6, проте остання участі в розгляді справи не брала, крім того до участі в розгляді справи не було залучено стягувача у виконавчому провадженні ВАТ КБ «Надра». Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки житловий будинок реалізовано в порядку встановленому для виконання судових рішень, а тому підлягає до застосування ч. 2 ст. 388 ЦК України, яка встановлює заборону витребування від добросовісного набувача майна, якщо воно продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У строк, визначений судом, від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав, з підстав, зазначених в ній, просив скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_10 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги у її відсутність, апеляційну скаргу підтримала, просила суд скаргу задовольнити.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не мала правових підстав відчужувати житловий будинок ОСОБА_4, оскільки прилюдні торги з реалізації арештованого майна, переможцем яких визнано ОСОБА_5, визнано недійсними, а тому є підстави для витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України.

З такими висновками суду погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України ( в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

По справі встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №10/102007/840- КВ/56, за умовами якого позичальник отримала в кредит кошти в сумі 63300 доларів США. Цільове призначення кредиту - проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2007 року, укладеному між позичальником та ОСОБА_11, згідно з яким позичальник придбає у власність нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_7

З метою забезпечення позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладала з банком договір іпотеки: житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 54,2 кв.м.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2013 року скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2013 року. Позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано результати торгів від 05 березня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 недійсними. Скасовано протокол №28/031/13/А-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 05 березня 2013 року. Скасовано акт про проведення аукціону з реалізації аукціону з реалізації арештованого майна від 12 березня 2013 року.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що 06 квітня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці виданий виконавчий лист №2-4258/09 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у сумі 66523 долари 53 центи США.

На підставі виконавчого листа, державним виконавцем Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №35066835.

12 листопада 2012 року державним виконавцем Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції складено акт опису й арешту майна - будинку АДРЕСА_1. 27 листопада 2012 року складено звіт про оцінку вартості арештованого майна.

05 березня 2013 року на виконання виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у сумі 66523 долари 63 центи США та судових витрат по справі, відбулися прилюдні торги з реалізації арештованого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 загальною площею 54,2 кв.м., переможцем яких визнано ОСОБА_5

12 березня 2013 року начальником Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції затверджено акт про проведення аукціону з реалізації арештованого майна.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., ОСОБА_5 продала ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 54,2 кв.м.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 договору купівлі-продажу предмет договору належить продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 13 березня 2013 року Бєлою О.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим №150. Предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1, номер запису про право власності 331645, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Бєлою О.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 13 березня 2013 року за індексним № 1179974.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року, яке набуло законної сили 01 листопада 2016 року, скасовано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок літера «А» з прибудовою, загальною площею 54,2 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, АДРЕСА_4, видане ОСОБА_5, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. 13 березня 2013 року.

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М., про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права приватної власності на житловий будинок, прийняте 13 березня 2013 року, індексний номер 853037.

Вказаним рішенням встановлено, що за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: м. Вінниця, АДРЕСА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 18 серпня 1998 року зареєстровано шлюб, про що відділом РАЦС Вінницької міської ради Вінницької області здійснено запис №1634. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_6.

В пункті 4.12 договору купівлі-продажу від 22 квітня 2016 року зазначено, що приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. засвідчено справжність підпису дружини покупця ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на заяві про її згоду на укладання цього договору за реєстровим від 22 квітня 2016 року № 946.

За загальним правилом, встановленим статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, житловий будинок АДРЕСА_5 в м. Вінниця, придбаний ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2016 року, відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, а рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року вирішено питання про її права та обов'язки.

Відповідно до вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно з ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Вказаний у ч. 1 ст. 388 ЦК України перелік підстав, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним.

Водночас у ч. 2 ст. 388 ЦК України закріплено правило, згідно з яким майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У справі встановлено, що реалізація спірного житлового будинку відбулася у примусовому порядку у зв'язку з невиконанням позивачем у добровільному порядку рішення суду про стягнення боргу.

У пункті 30 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» роз'яснено, що застосовуючи положення ч. 2 ст. 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його у результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Під час розгляду позову про визнання публічних торгів недійсними і витребування майна в особи, яка придбала його на торгах, суд має дати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів. У зв'язку із цим позов про визнання публічних торгів недійсними, пред'явлений особою, права і законні інтереси якої не були порушені внаслідок відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів, і обґрунтовані такими обставинами позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах майна задоволенню не підлягають.

У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісний набувач, у якого майно не може бути витребувано за будь-яких умов.

У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 564/436/16-ц (провадження № 61-24065св18).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про наявність правових підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки спірне майно не було втрачено позивачем, а було арештовано в межах виконавчого провадження, а тому спірне майно у порядку реституції підлягає поверненню продавцю, яким позивач не є.

Положення частини 1 ст. 388 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, як на підставу для задоволення позовних вимог, не підлягає застосуванню, до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції при вирішенні спору не застосував до спірних правовідносин норму матеріального права, яка підлягає до застосування, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до квитанції № 990420049 від 04 вересня 2018 року ОСОБА_6 за подання апеляційної скарги на вищевказане рішення суду було сплачено судовий збір у розмірі 1656 грн., що підлягає стягненню з позивача у зв'язку з відмовою у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_7 НОМЕР_2) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1656 (одна тисяча шістсот п'ятдесят шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

Ю.Б. Войтко