Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/128/18 Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 2 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №293/128/18 за позовом ОСОБА_1 до Черняхівської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на самочинне будівництво, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Васильчука С.Ф. в смт Черняхів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черняхівської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на самочинне будівництво. Зазначав, що згідно договору купівлі-продажу від 31.12.2004 він придбав у власність нерухоме майно: квасильно-засолочний цех з пластин, обкладений цеглою, загальною площею 362,2 кв.м та навіс за 25 000 грн, що розташовані по АДРЕСА_1. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,5291 га, яка передана йому в оренду 02.10.2006 за рішенням Черняхівської селищної ради з правом поновлення строку оренди. В період з 2006-2007 роки він самочинно, господарським способом, на орендованій земельній ділянці виконав будівельні роботи з будівництва прибудови розмірами 10,00 х 4,50 м до квасильно-засолочного цеху по АДРЕСА_1, без отримання відповідного на те дозволу. Під час проведення будівельних робіт було дотримано будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми, що підтверджується звітом про проведення технічного огляду прибудови до квасильно-засолочного цеху від 01.11.2017 та листом ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» від 17.07.2017 №023/11419. З початку будівництва ніяких претензій та скарг щодо прибудови не надходило, що свідчить про те, що ним не були порушені права інших осіб будівництвом зазначеного об'єкту. За наслідками обстеження ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» не заперечує проти надання дозволу на реєстрацію та прийняття в експлуатацію даної прибудови. З метою приведення самочинного будівництва відповідно до вимог чинного законодавства, він звернувся до Черняхівської селищної ради з письмовою заявою, на що йому було безпідставно відмовлено. Враховуючи вищевикладене, просив визнати за ним право власності на самочинну збудовану прибудову розміром 10,00 х 4,50 м до квасильно-засолочного цеху по АДРЕСА_1.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, вказує, що судом першої інстанції не враховані надані ним докази на підтвердження вимог та те, що представник відповідача не заперечував щодо визнання його права власності на самочинне будівництво. Висновки суду першої інстанції суперечать нормам Закону, оскільки на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квасильно-засолочного цеху та навісу, що розташовані в АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу від 31.12.2004, укладеного між підприємством райспоживспілки Кооперативне виробничо-заготівельне підприємство (Коопзаготпром) та ОСОБА_1

Земельну ділянку площею 0,5291 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в межах Черняхівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1., та на якій відповідно перебуває спірне нерухоме майно, передано позивачу в оренду за рішенням Черняхівської селищної ради з правом поновлення строку оренди, про що 02.10.2006 та 14.06.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди.

В період 2006-2007 років позивачем здійснено самочинне будівництво, а саме: прибудову розмірами 10,00 х 4,50 м до квасильно-засолочного цеху по АДРЕСА_1, без отримання відповідного дозволу.

З звіту ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект» про проведення технічного огляду прибудови до квасильно-засолочного цеху від 01.11.2017 та листа ПАТ «ЕК «Житомиробленерго» від 17.07.2017 №023/11419 вбачається, що прибудова до квасильно-засолочного цеху відповідає вимогам державних будівельних норм, порушення, згідно діючих чинних документів, відсутні.

З витягу з рішення виконавчого комітету Черняхівської селищної ради Житомирської області від 31.08.2017 №75 видно, що ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на проектування та будівництво прибудови до засолочного цеху по АДРЕСА_1 та запропоновано розробити детальний план території за вищевказаною адресою. В матеріалах справи відсутні докази того, що дане рішення визнано недійсним або скасовано.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Згідно зі ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12.Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розяснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина другастатті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина другастатті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ятастатті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Уданій справі, позивачем не надано доказів введення спірної прибудови до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права.

Визнання ж права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15.

На підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову, не прийняту в експлуатацію.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 22 травня 2018 року.

Головуючий

Судді