РІШЕННЯ

Іменем України

12.11.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовують тим, що відповідачами по справі є їхній син ОСОБА_3 та його колишня дружина ОСОБА_4. Вказані особи перебували в зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2009 рік. В період шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5. Після реєстрації шлюбу з гр. ОСОБА_6 їх невістка змінила своє прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Позивачі зазначають, що відповідачі вихованням свого сина ОСОБА_5 не займаються, належної уваги дитині не приділяють. Також вказують, що в даний час їх онук проживає разом з ними.

За вказаних обставин позивачі просять суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначити їх, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, опікунами малолітнього онука.

В підготовче засідання учасники справи не з'явились.

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за довіреністю ОСОБА_8 попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та проти призначення позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 його опікунами.

Представник третьої особи - в.о. начальника Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації Насеко О.В. також попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації. В поданій заяві, при вирішенні позову, просила врахувати висновки заступника голови районної державної адміністрації від 12.11.2018 року №№ 01-43/2403, 01-43/2404, щодо позбавлення батьківських прав.

Представник третьої особи - начальник відділу захисту прав дітей служби у справах дітей міської ради Марценюк Л.Є. також попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що підтримує висновки Органу опіки та піклування Вінницької РДА.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом встановлено, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який в 2009 році було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 17.07.2009 року (а.с. 10).

В період перебування в зареєстрованому шлюбі у відповідачів по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5, батьками якого в свідоцтві про його народження записані: батьком - ОСОБА_3, а матір'ю - ОСОБА_4, що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 01.07.2005 року (а.с. 9).

Позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками відповідача по справі ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_3, виданого повторно 07.07.1997 року (а.с. 8).

В даний час малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом зі своїми дідусем і бабусею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та вони опікуються його вихованням і розвитком, що не заперечується відповідачами по справі та в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування.

Позивачам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право власності на житло від 16.06.2003 року (а.с. 13).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досить тривалий термін перебувають за умовами праці за межами України, а саме у Республіці Португалії: місто Тесорейра, муніципалітет Арраньо, район Арруда-душ-Вінюш. У вказаній країні вони мають офіційне право на проживання, встановлене законодавством вказаної країни та мають житло: АДРЕСА_2, що перебуває у їхній довгостроковій оренді, що підтверджується копією відповідних документів з перекладом.

Малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зарахований до школи-екстернату ім.Жоану Альберту Фаріа в Арруда-душ-Вінюш, до класу 7-1, за номером 29, де навчався протягом 2017/2018 навчального року, що підтверджується копією довідки про зарахування до школи.

02 липня 2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Оленченко О.О. було посвідчено письмові заяви відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в яких вони зазначають, що надають згоду та не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав стосовно їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також надають свою згоду на встановлення опіки над їхнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією вказаних заяв (а.с. 27, 28).

Позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають позитивну характеристику та добрий стан здоров'я, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вінницькою районною державною адміністрацією на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини було надано висновки за № 01-43/2403 та № 01-43/2404 від 12.11.2018 року про доцільність позбавлення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 150 СК України закріплюється обов'язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Крім того, в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що відповідачі неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки відносно свого малолітнього сина ОСОБА_5, передбачені ст.ст.150-155, 180 СК України, а саме: його матеріально не утримують, не цікавляться навчально-виховним процесом сина, розвитком та станом його здоров'я, переклавши виконання своїх обов'язків на позивачів по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Крім того, перешкод у спілкуванні з дітьми відповідачам ніхто не чинив і не чинить, але батьки свідомо не цікавляться життям свого сина.

Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тривалий час не виконують своїх обов'язків по вихованню й утриманню свого малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, що відповідно до ст.164 СК України дає суду законні підстави для задоволення позовної вимоги щодо позбавлення їх батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_5.

За ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Суд вважає, що оскільки малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, позбавлений батьківського піклування, за судовим рішення також слід призначити його опікунами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», Законом України «Про охорону дитинства», Конституцією України, ст.ст.121, 135, 150, 164-166, 180, 193 СК України, ст.ст.15, 60, 63 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 200, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити опіку над малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначивши його опікунами: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Судові витрати по справі - залишити за позивачами.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А. Ганкіна