Ухвала

18 травня 2018 року

місто Київ

справа № 761/10525/17

провадження № 61-8592ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув заяву ОСОБА_1, подану ОСОБА_2 про відвід судді-доповідача Погрібного С. О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куликовська Тетяна Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федоришин Олег Петрович, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання недійсним договору, скасування запису про реєстрацію речових прав, визнання права власності та виселення,

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада та ОСОБА_4 звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у цивільній справі.

Ухвалю Верховного Суду від 16 лютого 2018 року залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_4, надано строк для усунення недоліків до 16 березня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали заявнику. Зазначена ухвала суду заявнику станом на 24 березня вручена не була, повернута до суду за закінченням строку зберігання на поштовому відділенні та повторно направлена заявнику для виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року Київській міській раді поновлено строк на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі, залишено касаційну скаргу без руху, надано строк для усунення недоліків до 06 квітня 2018 року, але не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали суду заявником.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Київської міської ради.

ОСОБА_1 через представника, адвоката ОСОБА_2, 15 травня 2018 року заявила судді-доповідачу Погрібному С. О. відвід з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України через наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Ця заява отримана суддею-доповідачем 17 травня 2018 року.

На обґрунтування заяви про відвід судді адвокат ОСОБА_2 посилався на те, що суддя-доповідач не врахував заперечення сторони позивача щодо відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_4 повернуто апелянту, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за правилами частини четвертої статті 389 ЦПК України. При цьому, на переконання ОСОБА_2, суддя-доповідач порушив процесуальні строки вирішення питання про відкриття провадження. Іншим доводом заяви про відвід судді є те, що постановляючи ухвалу про відкриття касаційного провадження за скаргою Київської міської ради та зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, суддя-доповідач не вирішив питання про повторне поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки матеріали на усунення недоліків подані з пропуском строків, зокрема передані судді 27 квітня 2018 року. Наведене, на переконання ОСОБА_2, дає підстави для висновку про порушення принципу рівності сторін та прав позивача у справі. Підставою для відводу судді є не процесуальне рішення, а упередженість судді та порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суддя-доповідач зробив висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді Погрібного С. О.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об'єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб'єктивного критерію, то відсутні підстави стверджувати, що суддя Погрібний С. О. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з'являться докази на користь протилежного.

За об'єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об'єктивно виправдані.

Той факт, що суддя Верховного Суду Погрібний С. О. залишив касаційну скаргу ОСОБА_4 без руху, не врахував заперечення сторони позивача проти відкриття касаційного провадження, а також відкрив касаційне провадження за скаргою Київської міської ради не дає достатніх підстав для висновків про упередженість судді.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Наведена норма права дає підстави для висновків, що право на касаційне оскарження належить кожному із учасників справи після перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. У пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачено обмеження учасника справи права подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за його апеляційною скаргою. Така умов передбачена частиною четвертою статті 389 ЦПК України для осіб, які не брали участі у справі. ОСОБА_4 є відповідачем у справі, а тому має право на подання касаційної скарги після апеляційного перегляду справи судом, здійсненим не за його апеляційною скаргою.

Щодо доводів заяви про відвід судді з мотивів невирішення процесуального питання про повторне поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень Київської міською радою, то Верховний Суд врахував, що строк на касаційне оскарження поновлено Київській міській раді судом касаційної інстанції ухвалою від 06 березня 2018 року, це питання не підлягає повторному вирішенню та розгляду судом, а отже, відсутні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за правилами пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України. За змістом та логікою побудови ЦПК України, питання про поновлення строку на касаційне оскарження за касаційною скаргою на одне й те ж саме судове рішення, поданою тим самим учасником справи, вирішується судом виключно один раз, підстав для повторного вирішення цього питання Законом не передбачено.

Аналіз змісту заяви про відвід судді Погрібного С. О. дає підстави для висновку, що в ній викладено незгоду зі змістом й мотивами ухвал Верховного Суду від 16 лютого 2018 року та 27 квітня 2018 року, що не свідчить про існування об'єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді Погрібного С. О., а тому в задоволенні заяви ОСОБА_1, поданої адвокатом ОСОБА_2, про відвід судді необхідно відмовити.

У такому висновку Верховний Суд має виходити з того, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як й незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Проте, у цій справі усі доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, що не знайшли свого об'єктивного обґрунтування та розумного пояснення, що могло б бути добросовісно сприйнято судом.

Суд оцінює обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Таким чином, незгода сторони з процесуальними рішеннями суду, що прийняте в межах його повноважень, не може слугувати підставою для його відводу та свідчити про наявність сумнівів в неупередженості його складу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, подану адвокатом ОСОБА_2, про відвід судді-доповідача Погрібного С. О. визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід судді Погрібного С. О. передати для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Зупинити касаційне провадження у справі до вирішення заяви про відвід судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний