Номер провадження: 22-ц/785/951/18
Номер справи місцевого суду: 520/6662/15-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання кредитного договору, договору поруки недійсними та визнання законними дії ОСОБА_2 та за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Тавровського Сергія Григоровича на рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.06.2017 року, ухвалене судею Луняченко В.О.,

встановив:

12.05.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», у якому, посилаючись на відсутність у відповідача передбачених законодавством документів, що підтверджують його права кредитора за кредитним договором №537-013/ФКВ-08 від 04.08.2008 року та договором поруки №537-013/ZФПОР від 04.08.2008 року, що укладені з ТОВ «Укрпромбанк», та правонаступником якого вважає себе ПАТ «Дельта Банк», просив суд визнати зазначені договори, та додатковий договір №537-013/ФКВ-08 від 20.07.2011 року, що укладений з ПАТ «Дельта Банк» - недійсними з підстав відсутності у кредитора повноважень з надання кредиту у іноземній валюті, а відмову ОСОБА_2 від виконання покладених на нього зобов'язань за кредитним договором №537-013/ФКВ-08 від 04.08.2008 року перед ПАТ «Дельта банк» - законною, через порушення відповідачем положень ст. 517 ЦК України.

22.01.2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним довгором №537-013/ФКВ-08 в розмірі 115008,49 грн.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовані змістом укладених договорів - вказаного кредитного договору, за яким ОСОБА_2 отримав кредит та зобов'язався його повернути у строки визначені кредитним договором, та договором поруки №537-013/ZФПОР від 04.08.2008 року, за яким ОСОБА_3 зобов'язалась нести солідарну відповідальність за зобов'язаннями позичальника, що випливають з договору №537-013/ФКВ-08, а також неналежним виконанням відповідачами їх зобов'язань з повернення коштів, у зв'язку з чим станом на 29.12.2015 року заборгованість за вказаними кредитними зобов'язаннями складає 115008,49 грн.

Ухвалою суду від 22.07.2016 року вказану позови були об'єднані в одне провадження.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.06.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором №537-013/ФКВ-08 від 04.08.2008 року у сумі 115008,49 грн., з яких: тіло кредиту - 68017,24 грн., відсотки-10813,33 грн., комісія - 5624,00 грн., пеня-28867, 51 грн., сума за ставкою 3% від простроченого тіла кредиту-1411,83 грн., сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 274,58 грн. В частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №537-013/ФКВ-08 від 04.08.2008 року у сумі 115008,49 грн. з ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «Дельта банк» Тавровський С.Г. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення в частині відмови у задоволені заявлених ПАТ «Дельта банк» позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу Тавровський С.Г. обґрунтовує тим, що суд першої інстанції відмовляючи в стягненні заборгованості з ОСОБА_3 дійшов помилкового висновку що право вимоги за договором поруки виникло 30.09.2014 року, з моменту неналежного виконання позичальником обов'язків за кредитним договором, оскільки відповідно до Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором та Поручитель і Боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи повернення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду в межах шестимісячного строку з дати закінчення кредитного договору та саме пропуск боржником кінцевого терміну повернення грошових коштів, змусив ПАТ «Дельта Банк» звернувся безпосередньо до суду з метою захисту своїх порушених прав. В зв'язку з вищевикладеним, судом першої інстанції помилково здійснено посилання на п. 6.2. кредитного договору, який регламентує порядок дострокового стягнення заборгованості, оскільки в даному випадку встановлений договором кінцевий строк повернення грошових коштів сплив. Також Тавровський С.Г. вважає невірним відрахування шестимісячного строку з 30.09.2014 року, оскільки чинним законодавством відрахування такого строку у випадку несплати чергового платежу, не передбачено.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та щодо задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 не оскаржується, то колегія суддів не перевіряє законність рішення в цій частині.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції вставив наступні обставини.

04.08.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №537-013/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 19350,00 дол. США з розрахунку 11,60% річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 04.08.2008 року по 03.08.2015 року. Згідно умов кредитного договору погашення кредиту має здійснюватись частинами - щомісячними платежами в сумі 230,00 дол. США

На забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором, між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 04.08.2008 троку було укладено договір поруки №537-013/ZФПОР, за яким ОСОБА_3 виступила поручителем за зобов'язаннями позичальника, що випливають з кредитного договору №537-013/ФКВ-08. Строк дії договору поруки було визначено до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

У наступному, відповідно до ст.512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та Банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Укрпробманк» передає (відстуває) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, та до ПАТ «Дельта Банк» переходять право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Копія відповідного договору та додатків до нього, що підтверджують перехід права вимоги за договорами №537-013/ФКВ-08 та №537-013/ZФПОР долучено до матеріалів справи.

20.07.2011 року ОСОБА_2 уклав із ПАТ «Дельта Банк» додаткову угоду до кредитного договору №537-013/ФКВ-08, якою змінили передбачений первинним договором порядок повернення кредиту (визначили обов'язок позичальника проводити щомісячні платежі у безготівковій формі на рахунок ПАТ «Дельта Банк»). Таку угоду ОСОБА_2 уклав добровільно, і не заперечував (та не ставив під сумнів) проти прав ПАТ «Дельта Банк» як кредитора у наведених зобов'язаннях, чим фактично вчинив дії, які підтверджують визнання ПАТ «Дельта Банк» належним кредитором за вказаним зобов'язанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (ст.ст. 1046-1053) ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно наданих суду пояснень та розрахунків, позичальник та поручитель відмовились від виконання своїх зобов'язань перед ПАТ «Дельта Банк», та у зв'язку з чим станом на 29.12.2015 року утворилась заборгованість 115008,49 (сто п'ятнадцять тисяч вісім грн. 49 коп.) гривень з яких: тіло кредиту - 68017,24 гривень, відсотки - 10813,33 гривень, комісія - 5624,00 гривень, пеня - 28867, 51 гривень, сума за ставкою 3% від простроченого тіла кредиту - 1411,83 гривень, сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 274,58 гривень.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового в зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 є законними та підлягають задоволенню.

Рішення в цій частині а ні відповідем ОСОБА_2, а ні відповідачем ОСОБА_3, як поручителем не оскаржено.

Відмовляючи у задоволені позову щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 суд першої виходив з того, що порука ОСОБА_3 припинилась 31.03.2015 року, при цьому керувався ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте повністю з таким висноком суду повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежноговиконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно Додатку до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів згідно умов Кредитного договору відбувається з 0І по 10 число (включно) кожного місяця.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що боржник зобов'язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплата кожного з платежів починається перебіг обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разіпред'явдеаня банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої сталі 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду, що право вимоги за договором поруки у банку виникло 30.09.2014 року, тоді коли позичальник почав неналежним чином виконувати свій обов'язок по сплаті щомісячних внесків, при цьому колегія зазначає що, порука ОСОБА_3 припинилась лише щодо щомісячних платежів, що не передували шести місяцям звернення банку до суду з позовом.

Банк з позовом до поручителя звернувся 15.07.2015 року, отже, слід дійти висновку що порука ОСОБА_3 за зобов'язаннями з 30.09.2014 року по 15.07.2015 року припинена, тому в задоволені позову щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 в межах стягнення щомісячних платежів в указаний період задоволенню не підлягає, разом з цим необхідно стягнути заборгованість по зобов'язанням за кредитним договором, що підлягали виконанню з 15.07.2015 року по 15.01.2016 року, а саме: тіло кредиту - 10464,92 грн., відсотки-655,65 грн., комісія - 2146,76 грн., сума за ставкою 3% від простроченого тіла кредиту-51,24 грн., сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 11,48 грн.

Підсумовуючи викладене при розгляді даної справи суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим на підставі п.п.3,4 ст.376 ЦПК України, оскаржуване рішення в частині відмови у солідарному стягненніта розподілу судових витрат, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

Крім того відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат, а саме судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача в рівних частках.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта банк» понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 1897,64 грн.

У зв'язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» Тавровського Сергія Григоровича - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.06.2017 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором №537-013/ФКВ-08 від 04.08.2008 року у сумі 13330,05 грн., з яких: тіло кредиту - 10464,92 грн., відсотки-655,65 грн., комісія - 2146,76 грн., сума за ставкою 3% від простроченого тіла кредиту-51,24 грн., сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 11,48 грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» судовий збір за подання позову у розмірі 1725,13 грн.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1897,64 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.05.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева