Провадження № 22-ц/780/2192/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 49 22.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого суддіБерезовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Олійника В.І.,
за участю секретаряШуляка Д.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дружини та неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 у листопаді 2017 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та своє утримання, посилаючись на те, що вона 23 липня 2016 року уклала шлюб з ОСОБА_6, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1631 від 23 липня 2016 року.

В шлюбі в них народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейне життя з ОСОБА_6 не склалося, в сім'ї часто виникали непорозуміння та сварки.

З лютого 2017 року вона проживає окремо від свого чоловіка ОСОБА_6, спільного господарства вони не ведуть, подружніх стосунків не підтримують.

Позивач вказала про те, що син ОСОБА_7 вже майже рік знаходиться на її утриманні, батько дитини матеріальної допомоги на його утримання не надає.

В добровільному порядку домовитись щодо виконання ОСОБА_6 своїх батьківських обов'язків щодо утримання дитини не виявилось можливим.

На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому також потребує матеріальної допомоги у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 77, 79, 80, 84, 180-182, 184, 191 СК України позивач ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6; стягнути з ОСОБА_6 на її користь судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги.

В подальшому представник позивача ОСОБА_5 подала уточнену позовну заяву, в якій керуючись ст. ст. 77, 79, 80, 84, 180-182, 184, 191 СК України просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 6 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6; стягнути з ОСОБА_6 на її користь судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_4, виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 30 квітня 1999 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, паспорт серія НОМЕР_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3, паспорт серія НОМЕР_4, виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 30 квітня 1999 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, паспорт серія НОМЕР_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, починаючи з 27 листопада 2017 року.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3 судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 600 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути понесені нею судові витрати в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, керуючись вимогами ст. ст. 77, 79, 80, 84, 180-182, 184, 191 СК України позивач зазначає, що відповідач може сплачувати більші кошти, ніж визначені судом, на утримання сина та на її утримання, оскільки суд повинен був врахувати наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. До матеріалів справи нею були долучені документи, що підтверджують наявність у відповідача на праві власності трьох транспортних засобів, квартири, гаража. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошує, що дитини для повного і гармонійного розвитку її особистості повинна рости в тому числі, в атмосфері матеріальної забезпеченості.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив ним не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 23 липня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1631.

В шлюбі в них народився син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, серії НОМЕР_6 від 18 жовтня 2016 року.

В актах № 947/2 від 27 квітня 2017 року та № 1/04-1474 від 27 червня 2017 року, які складені зі слів сусідів депутатом Вишневої міської ради Нєфьодовим С.І., зазначено про те, що ОСОБА_5 зареєстрована і дійсно проживає зі своїм сином ОСОБА_7, 2016 року народження за адресою: АДРЕСА_1. Батько дитини ОСОБА_6 проживає окремо, участі у вихованні і утриманні сина не приймає.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Київській області № 31/10-5490 від 12 грудня 2017 року встановлено, що згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи, станом на 11 грудня 2017 року за ОСОБА_6 зареєстровані транспортні засоби: PEUGEOT 206 н.з. НОМЕР_7 та SUZUKI GSX 750R н.з. НОМЕР_8. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України за ОСОБА_6, з 19 серпня 2016 року зареєстрованим значиться транспортний засіб MITSUBISHI COLT 1.3, 2007 року випуску.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27 листопада 2017 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_6 на праві приватної власності належить 1/3 частина трьохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, (житлова площа 38,40 кв.м., загальна площа 69,50 кв.м.); гараж під літ А. загальною площею 19,80 кв.м. з підвалом літ. А загальною площею 17,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_6 повинен виконувати зобов'язання по утриманню свого малолітнього сина, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, суд першої інстанції, оцінивши надані докази, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, починаючи з 27 листопада 2017 року.

Разом з тим, суд зазначав, що доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_6 має високий дохід і спроможний забезпечувати матеріально їхню спільну дитину, сплачуючи на її користь щомісячно аліменти на дитину у розмірі 6 000 грн., а на її утримання 3000 грн., не були підтверджені належними і допустимими доказами ні позивачем, ні її представником у судовому засіданні, а тому не можуть бути задоволені у повному розмірі.

Також, судом було стягнуто витрати на правову допомогу та судовий збір пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

Переглянувши справу, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 133, 137,141 ЦК України та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.77 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому суд виходить з того, що обов'язок того з батьків, хто проживає окремо, утримувати дитину не залежить від порядку (офіційно/неофіційно) працевлаштування платника аліментів.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований і його щомісячний дохід (з його слів) в середньому становить 3 000 - 4 000 грн.

Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня по 30 червня 2018 року становить 1492 грн.

Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права свідчить проте, що судом першої інстанції при ухвалення рішення було вірно застосовано вимоги ст. 182 СК України і враховано всі істотні обставини, на які посилалися сторони під час розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Що ж стосується доводів апелянта з приводу доведеності тих обставин, що відповідач ОСОБА_6 має високий дохід і спроможний забезпечувати матеріально їхню спільну дитину, сплачуючи на її користь щомісячно аліменти на дитину у розмірі 6 000 грн., а на її утримання 3000 грн., оскільки має нерухоме та рухоме майно, то колегія суддів їх розцінює критично і вважає, що ці обставини вірно не були взяті судом першої інстанції до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи, станом на 11 грудня 2017 року за ОСОБА_6 зареєстровані транспортні засоби: PEUGEOT 206 н.з. НОМЕР_7 та SUZUKI GSX 750R н.з. НОМЕР_8.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27 листопада 2017 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_6 на праві приватної власності належить 1/3 частина трьохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, (житлова площа 38,40 кв.м., загальна площа 69,50 кв.м.); гараж під літ А. загальною площею 19,80 кв.м. з підвалом літ. Апд загальною площею 17,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Однак, з поданих позивачем доказів не вбачається коли і на підставі яких цивільно-правових угод це майно перейшло у власність відповідача, що це було придбання майна саме за відплатними договорами, і що на придбання нерухомого або рухомого майна, була витрачена сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Крім того, позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідач здійснює витрати на утримання даного майна, або інші витрати, які свідчать, що його майновий стан дозволяє сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем.

Одночасно, колегія суддів критично розцінює і витяг з Єдиного державного реєстру МВС України, відповідно до якого за ОСОБА_6, з 19 серпня 2016 року зареєстрованим значиться транспортний засіб MITSUBISHI COLT 1.3, 2007 року випуску, оскільки даний транспортний засіб було придбано вже під час шлюбу, а тому даний документ не може бути доказом на підтвердження матеріального становища лише відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не були підтверджені належними і допустимими доказами ні позивачем, ні її представником у судовому засіданні, а тому не можуть бути задоволені у повному розмірі є цілком обґрунтованими та законними.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обгрунтоване рішення про задоволення позову частково, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, яке слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.І. Олійник