Провадження № 2/522/7040/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.,

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (65009, АДРЕСА_1) до філіалу «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» (65039, м.Одеса, вул. Басейная, 5) про визнання договору неукладеним,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до філіалу «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» та згідно уточненої позовної заяви просив:

-визнати договір № 50177, підписаний відповідачем та позивачем 27.03.2014 року, таким, який згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України не міг бути укладений, по формі не відповідає Типовому договору, встановленому п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», таким, який відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України не вважається укладеним як такий, що не містить основну істотну умову «визначення точок розділення, у яких здійснюється передача послуг від виконавця/виробника споживачу», встановлене п. 9 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», таким який з моменту його підписання відповідачем та позивачем 27.03.2014 року не набрав законної сили, таким, що не міг бути підписаний відповідачем та позивачем як мешканцем багатоквартирного будинку, який не є приватною власністю позивача, який згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» не може бути «споживачем» у відношенні відповідача, таким котрий не є підставою для виникнення прав відповідача у відношенні позивача та обовязків позивача перед відповідачем.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.03.2014 року відповідач підписав з ним договір № 50177, форма якого не відповідає формі типового договору, встановленій постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення» та Типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодною та гарячою водою та водовідведення», а вимоги дотримання типової форми договору встановлено Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав передбачених у письмовому відзиві до позову.

У письмовому відзиві до позову відповідач зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення від 27.03.2014 року № 50177 є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Разом з тим, Типовий договір, може бути застосований стовідсотково лише у випадку надання виконавцем усіх зазначених послуг, а саме: з централізованого опалення., постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Філія же надає лише послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, а послуги централізованого опалення, постачання гарячої води не здійснює.

У відповіді на відзив до позову, позивач зазначив, шо відзив відповідача на позовну заяву не відповідає вимогам пп. 5,6 ч. 3, п. 1 ч. 5 ст. 178 ЦПК України та є сукупністю довільного трактування нормативно-правових актів та які на момент укладення договору мали інше трактування. Також, зазначив, що підпис ОСОБА_2 в укладеному договорі не є її власноручним підписом, а є факсимільним підписом, оскільки не відтворює її власноручний підпис, не є копією власноручного підпису ОСОБА_2 та порушує вимогу закону а саме ст. 207 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ТОВ Інфокс в особі філії Інфоксводоканал та ОСОБА_1 укладений договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення від 27.03.2014 року № 50177.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилався на те, що укладений 27.03.2014 року договір № 50177 не відповідає формі типового договору.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частин першої, другої, третьої ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка діяла на момент укладення договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 50177 від 27.03.2014 р. відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до частини першої ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка діяла на момент укладення договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 50177 від 27.03.2014 р. - Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з ліцензією серії АГ №500053, копія якої наявна в матеріалах справи, яка була видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг 20.01.2012 р. на строк з 24.02.2012 р. по 23.02.2017 р. ТОВ ІНФОКС на момент укладення даного договору провадив господарську дяіяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Рішенням Одеської міської ради від 05.04.2007р. № 1173-У ТОВ Інфокс в особі філії Інфоксводоканал визначено виконавцем послуг з постачання холодної води та водовідведення у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси, а виконавцем послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, в тому числі внутрішньобудинкових мереж водотеплопостачання та водовідведення визначено підприємства, незалежно від форм власності, що надають послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Статтями 20, 21 цього Закону передбачено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, ст. 20, ч. 3, п. 1 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному ст. 21, ч. 2, п. 3 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України.

При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України). Це положення закріплює один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин - принцип свободи договору, який включає в себе наступні складові:

1) свобода в укладенні договору, тобто відсутність будь-яких примусів, щодо того, вступати субєктам в договірні відносини, чи ні;

2) свобода вибору характеру договору, що укладається, а це означає, що сторони самі для себе вирішують, який саме договір їм укладати. При цьому, вони можуть укладати як договір, що передбачений чинним законодавством, так і такий, що ним не передбачений, проте відповідає загальним засадам цивільного законодавства (частина 1 статті 6 Цивільного кодексу України).

3) вільний вибір контрагента за договором, тобто сторони шукатимуть того контрагента, який максимально підходить їм за тими чи іншими ознаками.

4) вільний-вибір умов договору, що означає, що сторони на власний розсуд визначають зміст цього договору, формують конкретні умови тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 2 ст. 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 21 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002р. №2918-111 також зазначено, що договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами.

Включення до договору про надання послуг з водопостачання і водовідведення інших, не передбачених типовим договором згідно Правил №630 умов чи внесення до нього змін є необмеженим правом його сторін і позивача, як споживача послуг водопостачання та водовідведення, що також підтверджується і тим, що статтею 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002р. №2918-111 визначено, що за згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші, ніж істотні умови.

Згідно з п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р.№ 630 (далі по тексту Правила № 630) послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Тобто не в чіткій дотриманості з врахуванням всіх граф, розділів, а на його основі. Крім того, Правилами № 630 (п. 31) передбачено, що підприємство питного водопостачання має право вносити за погодженням із споживачем у договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги та має також інші права відповідно до законодавства. Таке ж право відносно внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги має і споживач (п.16 Правил №630).

Типовий договір, який є додатком до Правил №630 передбачає (п.33) можливість внесення до нього «інших умов» та розділ. «права і обовязки сторін» також містить положення щодо можливості внесення до нього змін (п.16, 18) як зі сторони споживача, так і зі сторони виконавця. Крім того, даний типовий договір розроблено не тільки в розрізі правовідносин надання послуг з водопостачання і водовідведення, які надає Відповідач, а й в розрізі централізованого опалення, і відповідно не може бути ідентичним по змісту, формі, умовам по таким різним послугам (правовідносинам).

Таким чином, Типовий договір, на який посилається позивач може бути застосований стовідсотково лише у випадку надання виконавцем усіх зазначених послуг, а саме: з централізованого опалення., постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Філія же надає лише послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, а послуги централізованого опалення, постачання гарячої води не здійснює.

Стосовно відсутності у договорі від 27.03.2014р, №50177 розділу «Точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві», відповідно до п. 7.4 цього договору всі питання, які не знайшли відображення в ньому, регулюються Правилами № 630, де зазначено, що точка розбору - місце розташування водорозбірних кранів або змішувачів холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу).

Крім того, посилаючись на істотні умови, що передбачені Законом України Про житлово-комунальні послуги, даний Закон є загальним для усіх видів житлово-комунальних послуг, у той час як надання послуги водопостачання та водовідведення регулуює спеціалізований Закон України Про питну воду та питне водопостачання, ст.20 якого передбачений вичерпний перелік істотних умов саме для договорів з водопостачання та водовідведення, у якому зазначення точок розподілу у даному договорі не передбачено.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-ІУ (далі - Закон від 24.06.2004 р. №1875- IV) визначено обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 № 2918-ІІІ обовязком споживача є своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобовязані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги у повному обсязі.

Відповідно до умов даного договору Відповідач надає Позивачу послуги з водопостачання та водовідведення в повному обсязі.

Отже, договір від 27.03.2014р. №50177 є укладеним, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов та згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим для виконання його сторонами.

Приймаючи до уваги, що договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення від 27.03.2014 року № 50177 на момент укладення був підписаний Позивачем, строк його дії не закінчився, тому підстави для визнання договору, підписаного відповідачем і позивачем 27.03.2014 р. таким, який не міг бути укладеним, таким, який не вважається укладеним, відсутні.

Разом з тим, суд критично відноситься до тверджень позивача у відповіді на відзив до позову, стосовно того, що підпис ОСОБА_2 в укладеному договорі не є її власноручним підписом та погоджується з твердженням відповідача стосовно того, що використання в договорі саме факсимільного відтворення підпису та визначення приналежності підпису в.о. начальника служби «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» ОСОБА_2 може бути встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи. Проте, клопотання щодо призначення зазначеної експертизи на підтвердження своїх доводів позивачем не заявлялось.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК Українипередбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 (65009, АДРЕСА_1) до філіалу «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» (65039, м.Одеса, вул.. Басейная, 5) про визнання договору неукладеним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України).

Повний текст рішення суду складено 09.11.2018 року.

Суддя: Бойчук А.Ю.