Справа № 159/4313/18
Провадження № 2/159/1243/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловою площею квартири АДРЕСА_1. Також просила стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2005 року позивач є власником квартири АДРЕСА_2. Уналежній їй на праві власності квартирі зареєстрованими, окрім її та внука, є відповідач ОСОБА_4, яка тривалий час не проживає у вказаній, оскільки з 2011 року ОСОБА_4 виїхала з квартири, забравши свої особисті речі.

Позивач вказує, що станом на теперішній час ОСОБА_4 участі в оплаті комунальних послуг не приймає, а тому її подальша реєстрація за вказаною адресою обмежує та звужує права власника нерухомого майна.

Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловою площею квартири АДРЕСА_3.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві.Вказували на те, що відповідач з 2011 року не проявляла будь-якого інтересу до квартири та не проживала там. Просили позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнала.Вказувала на те, що ОСОБА_2 є її матірю, однак остання не надає їй змоги проживати у вказаній квартирі та постійно виганяє її з дому, у звязку з чим вона вимушена винаймати житло. Крім цього, зазначила, що серпні 2018 року близько двох тижнів проживала в квартирі матері в зв'язку із тимчасовим влаштуванням на роботу в цьому населеному пункті. Крім цього, час від часу вона приходила та приходить до своєї матері та допомагає по господарству, зокрема прибирає в квартирі. Просила відмовити в задоволенні позову, оскільки факти, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про безпідставність заявленого позову.

Зокрема, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 34188472 від 18.05.2012 року.

У вказаній квартирі, крім ОСОБА_2, зареєстровані: її дочка ОСОБА_4 та внук ОСОБА_5, що підтверджується довідкою від 18.08.2018 року, виданою Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Шкільна 2».

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб.

Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами ЦК України.

Зокрема, ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Як в позовній заяві, так і в судовому засіданні позивачем та її представником стверджувалась та обставина, що відповідач з 2011 року не проживає у спірному житлі та втратила інтерес до цього житла.

В той же час, в судовому засіданні встановлено, що в липні-серпні місяці 2018 року (до звернення позивача в суд з даним позовом) відповідач близько двох тижнів повноцінно проживала у спірній квартирі.

Зазначену обставину ствердила відповідач та визнала позивач.

Крім цього, позивач в судовому засіданні визнала ту обставину, що протягом періоду часу з 2011 року по день звернення до суду, відповідач час від часу навідувалась до неї додому, прибирала в квартирі, зберігала в квартирі особисті речі, зокрема одяг.

Таким чином сторонами визнано ту обставину, що відповідач не була відсутні в спірній квартирі без поважних причин понад один рік.

За викладених вище обставин та зважаючи на вказані норми закону, суд визнає недоведеним факт відсутності відповідача за вказаною адресою без поважних причин понад строки, встановлені законом.

Суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що факт відсутності відповідача ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_5 понад встановлені строки, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не доведений позивачем, що є підставою для відмови в задоволенні даного позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано 19.11.2018 року.

Головуючий:ОСОБА_6