Постанова
Іменем України

29 жовтня 2018 року
м. Київ

справа № 479/1065/17
провадження № 61-36709св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати наказ публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі ПАТ «Миколаївобленерго») від 15 вересня 2017 року № 1414-к про звільнення та поновити його на роботі.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він працював майстром виробничої дільниці з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж 10/0,4 кв № 2 ПАТ «Миколаївобленерго» філії Кривоозерського району Західного округу.
Згідно з наказом Міністра оборони України від 01 вересня 2017 року № 605 прийнятий на військову службу до Любашівського районного військового комісаріату Одеської області, де проходить службу до цього часу за контрактом у Збройних силах України строком на 1 рік.
Наказом ПАТ «Миколаївобленерго» від 15 вересня 2017 року № 1414-к його звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України.
Вважає своє звільнення незаконним, при винесені оспорюваного наказу відповідачем порушено вимоги статей 36, 119 КЗпП України, у зв`язку з чим просив поновити його на раніше займаній посаді.
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2018 року у складі судді Кондрачук А. П. позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано наказ ПАТ «Миколаївобленерго» від 15 вересня 2017 року № 1414-к, згідно з яким ОСОБА_1 звільнено з посади майстра виробничої діяльності ПАТ «Миколаївобленерго» філії Кривоозерського району Західного округу група з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж 10/0,4 кв № 2.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ПАТ «Миколаївобленерго» філії Кривоозерського району Західного округу група з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж 10/0,4 кв № 2 на посаді майстра виробничої діяльності з 15 вересня 2017 року.
Стягнуто з ПАТ «Миколаївобленерго» в дохід держави судовий збір у сумі 1 409,60 грн.
Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що підприємством порушено вимоги закону при звільненні ОСОБА_1 за пунктом 3 статті 36 КЗпП України.
Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд виходив із того, що відповідачем при звільненні позивача допущено порушення норм трудового права, але останній пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав, причини пропуску цього строку не є поважними, у з в`язку з чим відмовив у задоволенні позову про поновлення на роботі у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.
Вважає, що дотримався вимог частини першої статті 233 КЗпП України, оскільки звернувся до суду протягом місяця з дня отримання копії наказу про своє звільнення, тобто в межах строку, встановленого вищезазначеної нормою закону.
ПАТ «Миколаївобленерго» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити без змін оскаржуване судове рішення як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд установив, що на підставі наказу ПАТ «Миколаївобленерго» від 20 вересня 2011 року № 2100-к ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду майстра виробничої дільниці групи з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж 10/0,4 кв № 2.
Згідно з витягом з наказу Міністра оборони України від 01 вересня 2017 року № 605 з ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 1 рік та призначено його заступником військового комісара з територіальної оборони Любашівського районного військового комісаріату Одеської області.
Наказом ПАТ «Миколаївобленерго» від 15 вересня 2017 року № 1414-к ОСОБА_1 звільнено з філії Кривоозерського району Західного округу група з ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж 10/0,4 кв № 2 з посади майстра виробничої дільниці на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України та 10 жовтня 2017 року отримав трудову книжку.
Вважаючи, що при звільненні відповідачем порушено вимоги статті 119 КЗпП України, 22 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом порушеного права.
Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.
Отже статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.
Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.
Встановивши, що відповідачем при звільненні позивача допущено порушення норм трудового права, проте останній, отримавши 10 жовтня 2017 року трудову книжку, з позовом до суду звернувся лише 22 листопада 2017 року, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову з огляду на те, що ОСОБА_1 пропустив встановлений трудовим законодавством місячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав.
Аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінкистосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він не пропустив встановлений статтею 233 КЗпП України строк, оскільки звернувся до суду протягом місяця з дня отримання копії наказу про своє звільнення, колегія суддів також відхиляє, виходячи з такого.

Стаття 233 КЗпП України визначає день, з якого слід обчислювати строк для звернення до суду з позовом про захист права.
Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, зазначена норма статті конкретизує це правило стосовно до випадку звільнення працівника. В цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
При цьому, законодавець не визначив суб`єкта, який має право вибрати той чи інший день для початку обчислення строку. Все-таки уявляється виправданим строк обчислювати з дня, коли вчинено більш ранню дію. Такий висновок обумовлено тим, що обчислення строку з дня вручення копії наказу про звільнення або трудової книжки є лише конкретизацією загального правила про обчислення строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його суб`єктивних трудових прав. Оскільки дізнатися два рази про одне й те саме неможливо, то необхідно вважати, що при першій же дії власника (наприклад, врученні трудової книжки із записом про звільнення) працівник і дізнався про порушення права. Якщо пізніше власник вчинить й іншу дію вручить працівникові копію наказу про звільнення, то до цього моменту працівник уже знає про порушення його права.
Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат