Справа № 709/1799/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кіян С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначалося, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач є непрацездатною особою, інвалідом 3 групи, отримує незначну пенсію, а тому потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, яку останній надавати добровільно відмовляється. При цьому позивач періодично проходить лікування, на яке витрачає значну частину пенсії. Враховуючи те, що відповідач працює, має задовільний стан здоровя і здатний сплачувати аліменти, позивач, посилаючись на норми СК України, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі 3000,00 гривень щомісячно.

У судове засідання сторони не зявилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с. 26). Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував (а.с. 27).

Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

5 березня 2005 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 5 березня 2005 року серії 1-СР № 097939 (а.с. 8).

Згідно з копією довідки МСЕК серії 12 ААА № 875676 (а.с. 10) позивач є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням з ураженням опорно рухового апарату, їй протипоказана важка фізична праця, переохолодження, довготривале перебування на ногах. Інвалідність встановлена на строк до 1 лютого 2019 року.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності 3 групи за загальним захворюванням, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААЇ № 455839 з терміном дії до 31 січня 2019 року (а.с. 9).

Згідно з копіями виписок № 07207 (а.с. 11), № 01933 (а.с. 12), № 010166 (а.с. 13), № 010085 (а.с. 14-15), № 372 (а.с. 16) позивач періодично проходить стаціонарне лікування, має діагноз ревматоїдний артрит, поліартрит.

Зі змісту ст. 75 СК України вбачається, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 квітня

2016 року у справі № 6-3066цс15.

Водночас матеріали справи не містять будь-яких відомостей про матеріальне забезпечення позивача, внаслідок чого суд позбавлений можливості визначити наявність чи відсутність у позивача потреби у матеріальній допомозі. Зокрема, суду не надано відомостей про розмір пенсії позивача, інші джерела доходів тощо. При цьому позивачем жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними і допустимими доказами необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 3000,00 гривень.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Проте, всупереч вказаним приписам цивільного процесуального закону, позивачем не доведено, ані наявність підстав для стягнення аліментів і необхідність у їх стягненні, ані відмову відповідача надавати матеріальну підтримку добровільно.

Так, згідно з поданою до суду заявою відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 27), що суд розцінює як готовність останнього надавати матеріальну підтримку.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Разом з тим суд не знайшов законних підстав для задоволення позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а тому дійшов висновку про відмову в його задоволенні повністю.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях.

Таким чином судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривень слід компенсувати за рахунок держави.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити повністю.

Судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривень компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Суддя В.В. Чубай