Справа №473/547/18 21.05.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 473/547/18
Номер провадження 22-ц/784/786/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

21 травня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Прокопчук Л.М.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ухвалу, яка постановлена Южноукраїнським міським судом Миколаївської області під головуванням судді Волкової О.І., в приміщенні того ж суду 04 квітня 2018 року, у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В обґрунтування даної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника - ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина у тому числі і на житловий будинок АДРЕСА_1.

У липні 2017 року ОСОБА_2, як єдиний спадкоємець першої черги, звернулась до приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Омельчук І.М. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, проте в усній формі отримала роз'яснення щодо неможливості вчинення нотаріальної дії, оскільки не надала данні щодо реєстрації місця проживання спадкодавця на день смерті, що позбавляє можливості нотаріуса встановити місце відкриття спадщини та було рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення місця відкриття спадщини.

Між тим, з 2004 року по травень 2017 року ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, а з 04 травня 2017 року та на час смерті постійно проживала разом із заявником ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2. Проте у зв'язку із каліцтвом та захворюванням спадкодавець не встигла зареєструватись за фактичним місцем проживання.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила суд визнати місцем відкриття спадщини ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - місто Вознесенськ Миколаївська область (Вознесенський міський нотаріальний округ), а також визнати її - ОСОБА_2 такою, що постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_2.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2018 року цивільну справу за заявою ОСОБА_2 передано за підсудністю до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

Ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 березня 2018 року заяву ОСОБА_2 залишено без руху, з підстав недотримання вимог ст.ст.318,175 ЦПК України.

Наступною ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу судді скасувати.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Пред'явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 318 ЦПК України передбачає зміст заяви про встановлення юридичного факту, а саме у ній повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

З матеріалів справи убачається, що у лютому 2018 року ОСОБА_2 подала заяву, в якій просила визнати місцем відкриття спадщини ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, місто Вознесенськ Миколаївської області (Вознесенський міський нотаріальний округ), а також визнати її такою, що постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_2. При цьому заявник зазначала, що зазначені юридичні факти необхідно встановити з метою подальшого оформлення спадкових прав.

Ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 березня 2018 року заяву ОСОБА_2 залишено без руху, виходячи з того, що заявником: не зазначено доказів у підтвердження того, що вона зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та що їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії; не зазначено заінтересованих осіб у справі; не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта заявника; не вказано номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти заявниці; не вказано про наявність у заявниці або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; заява не містить посилання на норми діючого ЦПК України. Крім того, зазначено про необхідність надання копій заяви відповідно до кількості залучених заінтересованих осіб у справі.

При цьому, заявнику надано строк на усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання копії зазначеної ухвали.

Копію ухвали судді від 26 березня 2018 року ОСОБА_2 отримала 29 березня 2018 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.27).

За такого, протягом п'яти днів, а саме з 30 березня 2018 року по 03 квітня 2018 року включно, заявник мала право надати заяву для усунення недоліків зазначених в ухвалі судді від 26 березня 2018 року.

На виконання вимог ухвали судді від 26 березня 2018 року представником заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 03 квітня 2018 року, тобто в межах строку наданого для усунення недоліків, направлено поштою на адресу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області відповідну заяву, в якій зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серія паспорта заявника; вказано номер засобу зв'язку, а також надано завірені копії доданих до заяви документів.

Проте, не врахувавши поштопробіг та не дочекавшись зазначеної заяви, яка надійшла на адресу суду 05 квітня 2018 року, ухвалою від 04 квітня 2018 року суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області повернув заяву як неподану.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявник ОСОБА_2 не усунула недоліки у встановлений в ухвалі строк.

Втім, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вищезазначені докази свідчать про те, що 03 квітня 2018 року заявник поштовим відправленням направила на адресу суду заяву з додатками на виконання вимог ухвали судді від 26 березня 2018 року (а.с.30-31, 32), тобто у строк встановлений в ухвалі своєчасно вчинила необхідну процесуальну дію, що свідчить про відсутність правових підстав визначених ч.3 ст.185 ЦПК України для визнання заяви неподаною та її повернення.

Щодо відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження того, що заявник зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, то зазначене не є підставою для залишення заяви без руху, оскільки, може бути вирішено на стадії розгляду заяви по суті, шляхом витребування судом необхідної інформації щодо спадкоємців з врахуванням положень ч.2 ст.294 ЦПК України.

До того ж, стосовно не подання доказів до заяви, то це не є підставою для залишення заяви без руху, оскільки відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за №2, суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Щодо не зазначення в заяві заінтересованих осіб, то вказане також не є підставою для залишення заяви без руху, оскільки під час розгляду справ окремого провадження по суті суд зобов'язаний роз'яснити учасникам справи їхні права та обов'язки, у тому числі і щодо залучення заінтересованих осіб у справі.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскаржувана ухвала судді порушує право заявника ОСОБА_2 на справедливий розгляд її справи судом та обмежує доступ до суду.

За такого, ухвала судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_2; ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Л.М. Прокопчук

Повний текст судового рішення

складено 23 травня 2018 року