ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3945/18 Справа № 202/7607/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
УХВАЛА

16 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Каратаєвої Л.О., ознайомившись із заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсним задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою.

14 листопада 2018 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на домоволодіння №97 по вул. Іркутській у м. Дніпрі та нежитлове приміщення 60 в буд. 62 по просп. Слобожанському у м. Дніпрі.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами та таким, що буде обмежувати права власника в частині користування та володіння.

Відповідно до п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, а застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт - позивачем належним чином не вмотивовано, що може призвести до безпідставної заборони користуватись приміщеннями, що є обмеженням та порушенням права власності.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відсутні, але заявник не позбавлений можливості на повторне звернення до суду з належно оформленою заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст.149-153, 260, 261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Суддя