ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
17 травня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Пруднікової П.М., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за договором позики,-
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовільнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про її виклик до суду.
В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
Зі змісту статті 626 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) відомо, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.
Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору, закріплена у статті 627 Цивільного кодексу України, означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Суд, оцінюючи договір позики та розписку в розумінні положень ЦК України вважає, що безумовно між сторонами в даному випадку укладений договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальником боржнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач.
Крім того, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, де вказано, що «…за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, та і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору…».
Як вбачається з тексту договору та розписки, позивачем видані відповідачу кошти, тобто свої зобов'язання ОСОБА_1 виконав в повному обсязі.
Згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов'язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов'язання за договором не виконані.
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з тексту договору позики, був встановлений строк повернення позики - до 31.12.2017 року.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п.3.2 договору позики, позичальник в разі невиконання або неналежного виконання положень даного Договору несе наступну відповідальність: за несвоєчасне (неповне) повернення позики, сплачує позикодавцю штраф в розмірі 25% від суми боргу.
Однак суд вважає, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню пеня у сумі 759,10 грн. та 30% річних у сумі 785,28 грн. відповідно до п.3.3, 3.4 договору позики, враховуючи наступне.
Пунктом 3.3 договору позики передбачено, що позичальник в разі невиконання або неналежного виконання положень даного договору несе наступну відповідальність: за несвоєчасне (неповне) повернення позики, сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення платежу (-ів), враховуючи день оплати.
Згідно пункту 3.4 договору позичальник в разі невиконання або неналежного виконання положень даного Договору несе наступну відповідальність: за несвоєчасне (неповне) повернення позики, сплачує позикодавцю 30% (тридцять відсотків) річних від суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Так, з договору позики випливає, що за несвоєчасне (неповне) повернення позики позичальником передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день оплати. Також, за несвоєчасне (неповне) повернення позики позичальником передбачена сплата 30% річних від суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань.
Тобто, за несвоєчасне (неповне) повернення позики позичальником одночасно нараховано пеню у розмірі 759,10 грн., 30% річних у розмірі 785,28 грн. та накладено штрафу сумі 9554,25 грн.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що одночасне застосування двох видів неустойки за одне й те саме порушення виконання грошових зобов'язань за договором позики свідчить про недотримання позивачем положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.
З урахуванням зазначеного, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 759,10 грн. та 30% річних у розмірі 785,28 грн. не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 683,00 грн.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 509, 525-526, 545, 459, 610, 612, 625-628 ЦК України, статтями Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, про стягнення суми боргу та штрафних санкцій за договором позики задовольнити частково.
У задоволені вимог про стягнення пені у розмірі 759,10 грн. та 30% річних у розмірі 785,28 грн. відмовити.
Повний текст рішення буде виготовлений 22 травня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку та подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Є.Ю.Чернишова