АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1049/18 Справа № 203/469/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Державна реєстраційна службі Дніпропетровського міського управління юстиції, про витребування майна із чужого незаконного володіння, шляхом зобов'язання звільнити квартиру, зняття з реєстрації та виселення, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння, шляхом зобов'язання звільнити квартиру, зняття з реєстрації та виселення, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, мотивуючи тим, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А. за реєстровим №1984, належала квартира АДРЕСА_1

Зазначав, що постановою Господарського суду Запорізької області від 29 грудня 2010 року було порушено провадження у справі про банкрутство його як фізичної особи-підприємця та постановою цього суду від 15 лютого 2011 року його було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором було призначено арбітражного керуючого ОСОБА_8, а ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12 листопада 2012 року ліквідатором було призначено арбітражного керуючого Сухову Н.В.

Вказував, що 12 червня 2013 року постановою Донецького апеляційного господарського суду провадження у справі про його банкрутство було припинено, втім за вказаний період часу арбітражним керуючим Суховою Н.В. було реалізовано належну йому квартиру ОСОБА_5, а 21 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. за реєстровим №1177, за яким ОСОБА_5 продав квартиру ОСОБА_4

Посилаючись на те, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2012 року, який був укладений за результатами проведення прилюдних торгів №12192, проведених Товарною біржею «Придніпров'є» між ліквідатором Суховою Н.В. та ОСОБА_5, а отже подальше відчуження спірної квартири є недійсними, а тому просив суд ухвалити рішення, яким витребувати квартиру з незаконного володіння відповідача ОСОБА_4, шляхом зобов'язання її звільнити дану квартиру, зняти з реєстрації та виселити останню, скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, витребувано у ОСОБА_4 квартиру №АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3 право власності на дану квартиру.

Не погодившись з таким рішення суду відповідач ОСОБА_4 10 квітня 2015 року звернулася з апеляційною скаргою, в якій, зазначаючи про порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 (особа, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки) просить рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є чоловіком відповідачки ОСОБА_4, спірна квартира є спільним майном подружжя, суд, витребувавши спірну квартиру, не вирішив питання про повернення грошових коштів сплачених ОСОБА_4 за придбання даної квартири.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України імперативно визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_2 без його участі, оскільки про судове засідання призначене на 13 лютого 2018 року ОСОБА_2 був сповіщений належним чином та від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, що є волевиявленням апелянта, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Судова повістка про відкладення справи на 22 травня 2018 року була надіслана апелянту рекомендованим листом з повідомленням, втім будь-які дані її отримання відсутні, що свідчить про зловживання ОСОБА_2 своїми процесуальними правами.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А. за реєстровим №1984, належала квартира АДРЕСА_1

Постановою Господарського суду Запорізької області від 29 грудня 2010 року було порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2011 року ФОП ОСОБА_3 було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором було призначено арбітражного керуючого ОСОБА_8, а ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12 листопада 2012 року ліквідатором було призначено арбітражного керуючого Сухову Н.В.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12 червня 2013 року провадження у справі про банкрутство позивача було припинено, втім за вказаний період часу арбітражним керуючим Суховою Н.В. було реалізовано належну йому квартиру ОСОБА_5, а 21 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продаж, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. за реєстровим №1177, за яким ОСОБА_5 продав квартиру ОСОБА_4

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2013 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2012 року, який був укладений за результатами проведення прилюдних торгів №12192, проведених Товарною біржею «Придніпров'є» між ліквідатором Суховою Н.В. та ОСОБА_5

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірну квартиру, яка вибула з володіння позивача на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2012 року, укладеним між ліквідатором Сухановою Н.В. та ОСОБА_6, який в подальшому було визнано недійсним рішенням суду, слід вважати такою, що вибула з володіння власника поза його волею.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Стаття перша Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Згідно зі статтею 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об'єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Предметом доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб'єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника;або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст.388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Таким чином, незважаючи на добросовісність набувача, майно підлягає витребуванню в разі вибуття його поза волею власника.

Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Апелянтом ОСОБА_2 не доведено порушення його прав, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що договір купівлі-продажу від 19 грудня 2012 року, укладений між ліквідатором Сухановою Н.В. та ОСОБА_6, визнаний недійсним.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.