Справа № 303/7768/13-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року (у складі судді Котубей І.І.) за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод у користуванні права власністю, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дельта Банк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у листопаді 2013 р.

Просив:

- у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1 від 15.02.2007 р., укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_2 в розмірі 26 597,72 доларів США, що еквівалентно 212 595,58 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 42,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю указаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем - ПАТ «Дельта Банк», на підставі договору іпотеки від 15.02.2017 р., укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_2;

-зобов'язати державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 42,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ПАТ «Дельта Банк»;

-припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_2, в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою загальною площею 42,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

-припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1;

-виселити з квартири за адресою: АДРЕСА_1 іпотекодавця ОСОБА_2 та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 15.02.2007 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 20 300 доларів США, які зобов'язалася повернути в повному обсязі до 15.02.2022 р. або достроково, зі сплатою 12,8% річних за користування кредитом. Відповідно до додаткової угоди №3 до цього договору кінцевий термін повернення кредиту було встановлено до 15.02.2032 р. Із метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Через неналежне виконання узятих на себе зобов'язань у ОСОБА_2 станом на 19.03.2013 р. утворилася заборгованість, яка складає загалом 26 597,72 доларів США, що еквівалентно 212 595,58 грн.

У рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмета іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договору.

Рішенням Мукачівського міьскрайонного суду від 16 січня 2014 р. позов задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1 від 15.02.2007 р. у сумі 26 579,72 доларів США, що еквівалентно 212 595,58 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 42,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі її у власність ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки від 15.02.2007 р., укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» і ОСОБА_2 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку 2 125,96 грн. у відшкодування судового збору.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати це рішення у частині часткового задоволення позовних вимог Банку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог Банку відмовити. Стягнути з Банку на користь відповідача понесені судові витрати. Доводить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» свої права за договором іпотеки належним чином не зареєстрував. Зазначає, що суд не мав правових підстав визнавати за Банком право власності на предмет іпотеки, оскільки це позасудовий спосіб захисту порушених прав Банку. Указує, що суд першої інстанції не встановив реальний розмір заборгованості, вартість майна та не з'ясував співмірність заявлених вимог.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог у частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Апеляційний суд не погоджується із цим висновком суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - скасуванню, із таких мотивів.

Установлено та не заперечується, що 15 лютого 2007 р. між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 20 300 доларів США, які зобов'язалася повернути в повному обсязі до 15.02.2022 р. або достроково, зі сплатою 12,8% річних за користування кредитом (а.с.10-17). Також між сторонами укладена додаткова угода № 2 до цього кредитного договору, відповідно до умов якої кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 15.02.2032 р. (а.с.33). На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки (а.с.36-40), відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Унаслідок не виконання узятих на себе зобов'язань станом на 19.03.2013 р. у ОСОБА_2 утворилася заборгованість за кредитним договором №1, яка склала загалом 26 597,72 доларів США, що еквівалентно 212 595,58 грн. (а.с.44).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «ДельтаБанк», останній отримав права вимоги за кредитними договорами ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.65-68).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом передачі у власність іпотекодержателю предмета іпотеки підлягає задоволенню, оскільки така є обґрунтованою і правомірною.

Однак, із таким висновком суду не можна погодитися.

Розділом 4 договору іпотеки від 15.02.2007 р. передбачено декілька способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема за рішенням суду, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Розділом 5 договору іпотеки від 15.02.2007 р. указано, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» (п.5.1.).

Підстави виникнення права власності за рішенням суду передбачені у статтях 335 та 376 ЦК України. За загальним правилом право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

На підставі статті 392 ЦК України власник майна вправі пред'являти позов на підтвердження наявного у нього права власності у разі, якщо таке його право не визнається, заперечується або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Отже, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Тобто, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15. Підстав для відступу від зазначеного правого висновку не знайшла і Велика Палата Верховного Суду, зазначивши у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

За таких обставин, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, оскільки з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позовних вимог Банку, оскільки спірні правовідносини мають вирішуватися у позасудовому порядку.

Колегія суддів констатує, що позовні вимоги Банку є необґрунтованими, рішення суду в оскаржуваній частині є таким, що не відповідає вимогам закону, а відтак підлягає скасуванню.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, п.4 ЦПК України оскаржене рішення суду належить скасувати, а в задоволенні позову - відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року в оскарженій частині скасувати. 3.У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири загальною площею 42,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю указаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем - публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», на підставі договору іпотеки від 15.02.2007 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» і ОСОБА_2, у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1 від 15.02.2007 року, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» і ОСОБА_2 у розмірі 26 597,72 (двадцять шість тисяч п'ятсот дев'яносто сім) доларів США, що еквівалентно 212 595,58 (двісті дванадцять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. відмовити. 4.Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 3 188,33 (три тисячі сто вісімдесят вісім) гривень у відшкодування судового збору. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 21 листопада 2018 року.

Судді: