Справа № 710/1260/17
Провадження № 2/710/132/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2018 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Бараненко А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 як зустрічний позов на позовну заяву ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (№ справи 710/189/17) в якому ОСОБА_1 просить розділити спільно нажите нерухоме майно та залишити у його власності 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області, стягнувши з нього на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1654,25 грн., та розділити нежитлове приміщення магазину, розташованого по вул. Заводська, 55, с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області вартістю 341 700,00 грн., визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину приміщення.

Свій позов позивач мотивує тим, що 21.12.1991 позивач зареєстрував шлюб з відповідачем, який був розірваний рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 21.07.2014. 19.02.2017 відповідач по справі звернувся до суду і заявою про розподіл спільно нажитого майна, не поставивши позивача до відома та порушуючи усні домовленості про спільно нажите майно. 25.07.1995 під час зареєстрованого шлюбу сторони придбали 1/4 частинужитлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області. Відповідач по справі оцінив 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в 3308,50 грн., позивач вважає, що це дійсна вартість цієї частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на даний час. Його частина в розмірі 1/8 частки становить в грошовому виразі відповідно 1654,25 грн. Крім даної частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами у позивача у власності знаходиться ще є частка будинку, тому при розподілі спільно нажитого майна позивач вважає, що за незначну частку (1/8) він може сплатити відповідачу грошову компенсацію в сумі 1654,25 грн., так як виділити окрему частку від будинку неможливо.20.02.2002 сторони на спільні кошти по договору купівлі-продажу придбали приміщення магазину, розташоване по вул. Заводська, 55, в с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області. Стороною в договорі купівлі-продажу виступала колишня дружина позивача - відповідач по справі. Після придбання приміщення позивач на власні кошти провів ремонтно-будівельні роботи в приміщенні магазину для його можливого використання. Відповідно до висновку оцінювача від 08.11.2017, проведеного на підставі адвокатського запиту від 01.11.2017, ринкова вартість нежитлового приміщення магазину розташованого по вул. Заводська, 55, с. Матусів Шполянського району Черкаської області становить 341 700,00 грн. Вартість спільно нажитого нерухомого майна відповідно становить 345008,50 грн. Тому позивач і звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач та його представник зявилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду з заявою про поділ спільного майна подружжя, та просив застосувати строк позовної давності. Також відповідач зазначив, що позивач вказав не все своє рухоме і нерухоме майно, а саме він приховав вантажні автомобілі: ГАЗ 3307, 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, ГАЗ 4301, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, ГАЗ 5310, 1989 року випуску номерний знак 667-ОЗМА, та легковий автомобіль ВАЗ 21099, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, причіп до легкового автомобіля, 2012 року випуску, трактор Т-25, придбаний у Матусівської с/ш №2 у 2007 році, та навісне обладнання до трактора: плуг, культиватор, сівалка, лійка, оприскувач, гребка, косилка, причіп. Відповідач вважає, що це майно також підлягає поділу згідно з ст.ст. 60-61 СК України. Відповідач не погоджується з вартістю магазину, яка вказана позивачем у позовній заяві, так як оцінка майна проходила без відповідача. Магазин закритий, тому неможливо надати йому належну оцінку не зайшовши всередину, та не повідомивши відповідача. Копія висновку не надавалася відповідачеві для ознайомлення. Тому відповідач просить оцінку магазину вважати несправедливою, а висновок оцінювача недопустимим доказом. ј частину житлового будинку сторони придбали в 25.07.1998. В звязку з зміною курсу гривні до долара США, та враховуючи що збільшився прожитковий мінімум, зросли ціни на все рухоме і нерухоме майно. Відповідач просить врахувати, що курс долара США у липні 1998 року становив 2, 12 грн., на сьогоднішній день 28,75 грн., тому 1654,25 грн. поділити на 2,12 грн. дорівнює 80 доларів США, станом на 25.07.1998. Тому, на сьогоднішній день якщо 780 доларів США помножити на 28,75 грн. дорівнює 22 425,00 грн. Тому позивач повинен сплатити відповідачеві грошову компенсацію за 1/8 частку будинку в сумі не 1654,25 грн., а 22 425,00 грн.Щодо нежитлового приміщення магазину, що знаходиться в с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області по вул. Заводська, 55, то він придбаний відповідачем за власні кошти від підприємницької діяльності. З 13.02.1997 по 03.01.2017 відповідач був зареєстрований як підприємець у Шполянській ДПІ, здійснював торгівлю на ринку в м. Шпола, Черкаської області, та мав двох продавців-реалізаторів в с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області. Відповідач придбав магазин за 5 800,00 грн. 20.02.2002. Відповідач брав кредити в кредитній спілці «Добробут» на ремонт та придбання товару для магазину, виплачував кредити з прибутків власного магазину. Тому відповідач вважає, що магазин це його особиста власність. Позивач за час подружнього життя ніде не працював.

Позивач надав до суду заперечення на відзив на позовну заяву, в яких вказав, що з вимогами відповідача по справі не можна погодитися, так як він сам собі протирічить. Так 09.03.2017 ОСОБА_3 звернулася з позовною заявою до Шполянського районного суду Черкаської області до ОСОБА_1 про розподіл спільно нажитого майна. Подача позовної заяви перериває строк позовної давності. Ухвалою Шполянського районного суду від 15.06.2017 було відкрито провадження за позовом ОСОБА_3 до позивача про поділ спільно нажитого майна (справа №710/189/17, провадження № 2/710/511/2017). Ціна позову 3308,50 грн. В своїх позовних вимогах ОСОБА_3 ставила питання про розподіл спільно нажитого майна, а саме: 25.07.1995 під час зареєстрованого шлюбу сторони придбали 1/4 частину будинковолодіння, розташованого по вул. Корнійчука, 4 в м. Шполі, Черкаської області. Відповідач по справі оцінив 1/4 частину будинковолодіння в 3308,50 грн. Позивач вважає, що це дійсна вартість цієї частки будинковолодіння на даний час і не заперечує, що дійсно сторонами була придбана дана нерухомість. Крім цього в своїй позовній заяві ОСОБА_3 посилається на придбання вперіод зареєстрованого шлюбу транспортних засобів, при цьому посилається на вартість їх покупки чомусь в доларах США, а не в національній валюті, в 2005-2007 роках, при цьому, приховуючи та бажаючи ввести суд в оману, посилається на вже давно продані транспортні засоби та ті, що прийшли в непридатний стан, так як їх неможливо експлуатувати. Доказом оцінки вартості рухомого і нерухомого майна є позовна заяву ОСОБА_3 до позивача датована 19.02.2017. Про подану позовну заяву позивач дізнався в вересні місяці 2017 року, тому звернувся з зустрічною позовною заявою про розподіл спільно нажитого майна. 20.11.2017 під час розгляду позовної заяви ОСОБА_3 до позивача про розподіл спільно нажитого майна останній звернувся з заявою про залишення позову без розгляду та відповідно ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 20.11.2017 позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду. Магазин, який розташований по вул. Заводській, 55 в с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області, оцінений відповідно до вимог діючого на той час цивільно- процесуального законодавства. Оцінка проведена на підставі адвокатського запиту ліцензованим експертом, який відповідно має право на проведення оціночної діяльності. 1/4 частину будинковолодіння по вул. Степана Бена (Корнійчука), 4, в м. Шпола, Черкаської області в своїх позовних вимогах ОСОБА_3 оцінила в 3308,50 грн. позивач з такою оцінкою погодився в своїх зустрічних позовних вимогах, тобто сторони прийшли до згоди в вартості частини будинку. Посилання відповідача в даний час на курс долара немає ніяких правових підстав та незрозуміло звідкіля взялося, так як оцінка проводиться не за курсом долара, а в даному випадку за згодою сторін.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 20.11.2017 було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільно нажитого майна подружжя.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

У суді встановлено, що 20.02.2002 Шполянське районне споживче товариство продало, а ОСОБА_3 купила магазин з прибудовою "Промтовари" 1401 за адресою: с. Матусів, вул. Заводська, 55, Шполянського району, Черкаської області, вартістю 5800,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.02.2002, посвідченим державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 (а.с.6-7).

Згідно з висновком про вартість обєкта оцінки нежитлової будівлі - магазину за адресою вул. Заводська, 55, в с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області (витяг зі звіту про незалежну оцінку майна від 08.11.2017) ринкова вартість зазначеної будівлі становить 341700,00 грн. (а.с.15). Дані висновку підтверджуються звітом про незалежну оцінку майна магазину по вул. Заводська, 55, в с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області (а.с.17-44).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №72 від 01.11.2017 ОСОБА_1 сплатив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 за складання звіту про незалежну оцінку майна 1100,00 грн. (а.с.16).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №20-1-133 від 23.12.1999, ОСОБА_1 на підставі рішення сесії Шполянської міської ради від 31.08.1999 є власником земельної ділянки площею 0,05669 га, розташованої за адресою вул. Корнійчука, 4/2, м. Шпола, Черкаської області, призначеної для обслуговування будинку (а.с.45).

25.07.1998 ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 купив ј частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташовані за адресою вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області, за 1500,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.07.1998, посвідченим державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори ОСОБА_4В, (а.с.46).

Згідно з договором дарування від 23.07.1998, посвідченого державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 ј частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться за адресою вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області (а.с.89).

Позивач також надав до суду копію схематичного плану нежитлового приміщення- магазину по вул. Заводська, 55, в с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області (а.с.8-9) копію поетажного плану житлового будинку за адресою вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області (а.с.47) та копію плану земельної ділянки за адресою вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області (а.с.48).

Згідно з довідкою №5 від 24.01.2018, виданою кредитною спілкою «Добробут» за період з 05.07.2005 по 16.10.2013 в кредитній спілці «Добробут» ОСОБА_3 отримано 95130,00 грн. кредиту, сплачено 95130,00 грн. кредиту та 21177,01 грн. відсотків за користування кредитом (а.с.65).

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 серії БТ-І №9068746 12.05.1989 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Шполянської СТО муляром 3 розряду на підставі наказу №32-к від 17.05.1989. 04.09.1991 ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УССР на підставі наказу №71-к від 28.07.2008. 27.08.2008 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу начальником цеху на Ватутінський ПЗУ на підставі наказу №71-к від 28.07.2008 та 30.01.2009 був звільнений з роботи за власним бажанням згідно з ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №11-к від 30.01.2009 (а.с.68).

Згідно з довідкою №18 від 27.10.2017, виданою Шполянським районним споживчим товариством, ОСОБА_8 дійсно працювала продавцем госпрозрахункового торгового підприємства № 26 Шполянського РайСТ з 08.08.1989 (наказ № 98 від 08.08.1989) по 29.04.2002 (наказ № 14/1 від 29.04.2002 ). Госпрозрахункове торгове підприємство № 26 було приєднано до Шполянського районного споживчого товариства згідно з постановою правління споживчого товариства від 21.10.1996 № 45 (а.с.69).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №631763 від 23.10.2012 ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем з 13.02.1997 (а.с.70).

Згідно з позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 від 19.02.2017 ОСОБА_3 просила суд постановити рішення, яким розділити спільне майно подружжя, а саме: визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину будинковолодіння №4, що розташована по вул. Корнійчука в м. Шпола Черкаської області, вартістю на момент придбання 3308, 50 грн. та інше рухоме майно (а.с.83-84). Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 15.06.2017 було відкрито провадження по справі (а.с.85). Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 20.11.2017 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (а.с.86).

Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідач зазначає, що оскільки з дня розірвання шлюбу 21.07.2014 пройшло понад три роки, позивач пропустив строк позовної давності.

Верховний України у справі № 6-258цс15 від 23.09.2015 зробив правовий висновок про те, що вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Позивач дізнався про порушення свого права 19.02.2017, коли відповідач - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Таким чином, звернувшись до суду з зустрічною позовною заявою, позивач не порушив строки позовної давності.

Частина перша статті 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"(далі - Постанова Пленуму ВСУ №11), роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.12.2016 у справі №6-1568цс16 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Під час перебування в шлюбі позивач придбав 1/4 частини житлового будинку та відповідач придбав магазин.

Відповідач з лютого 1997 є приватним підприємцем, спірна будівля магазину, використовується ним для здійснення підприємницької діяльності.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України. При цьому майном користується приватний підприємець, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-79цс13.

Також у Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи - підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності (Постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі 314/3916/15-ц).

У зв'язку з тим, що спірний магазин набуте відповідачем, який був підприємцем за час шлюбу і за спільні кошти та даний обєкт використовується у підприємницькій діяльності, а тому магазин поділу не підлягає, проте зазначене майно має враховуватися при поділі іншого майна.

Відповідач вказує, що позивач назвав у своїй заяві не все їхнє спільно нажите майно та просить поділити між ними також і рухоме майно, список якого наводить у відзиві. Однак відповідач не скористався своїм правом звернутися із зустрічним позовом, предметом даного позову є лише нерухоме майно (будинок та магазин), а тому відсутні правові підстави для поділу автомобілів.

Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо того, що оцінювач при проведенні оцінки майна не звернув увагу на внутрішній вигляд нежитлового приміщення-магазину, оскільки в звіті наявні фотографії, в тому числі і торгового залу магазину, що означає, що при проведенні оцінки оцінювач брав до уваги вигляд внутрішніх приміщень магазину.

Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не передбачається обовязок оцінювача або особи замовника звіту повідомити іншого власника майна про проведення такого оцінювання.

Таким чином звіт про оцінку нежитлового приміщення магазину суд вважає допустимим доказом по справі.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Позивач просить суд стягнути з нього на користь відповідача компенсацію за 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області.

Однак, позивач не вніс на депозитний рахунок суду суму компенсації за 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області, відповідач в свою чергу не погоджується із отриманням компенсації за будинок.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так як позивач не зазначив позовних вимог щодо визнання за позивачем та відповідачем права власності по 1/8 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області, а просив стягнути з нього на користь відповідача компенсацію за 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області, тому суд виходячи з принципу диспозитивності вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення з позивача на користь відповідача компенсації за 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Корнійчука, 4, м. Шпола, Черкаської області.

Виходячи з викладеного суд відмовляє позивачеві в задоволенні позову повністю.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Так як в задоволенні позову суд відмовляє, тому не стягує з відповідача судовий збір.

Керуючись ст.ст. 20, 57, 60, 61, 69-71, 72 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський районний суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складене 28.05.2018.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_9