АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3204/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Трусова Т.О.
Справа № 753/1578/17 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули в порядку письмового провадження в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал»

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.12. 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія

«Страховий капітал»

про стягнення страхового відшкодування

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2017 р. задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» про стягнення страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі відповідач просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 13 березня 2016 р. у м. Києві на вул. Харківське шосе сталася ДТП за участю автомобілів «Сузукі» SX4, д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та «Нуundаі Еlаntга», д.н.з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, яка є власником вказаного автомобіля.

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 р. винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_2, яка допустила порушення вимог п. 1.3. дод. 2 ПДР України, що і спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 6).

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 при використанні автомобіля «Сузукі SX4», д.н.з. НОМЕР_1, була застрахована у ПрАТ «Страховий капітал» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2009825 (а.с. 83).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Згідно ст.999 цього Кодексу передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.5 вказаного Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст.6 Закону № 196.1-IV).

Згідно п.22.1 ст.22 Закону 1961-ІУ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до ст.35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування установленого зразка.

Тобто, обов'язковою умовою для визначення розміру страхового відшкодування є оцінка шкоди, а підставою для виплати, - заява потерпілого про страхове відшкодування.

Згідно ст.34 цього Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

13 березня 2016 р. страхувальник ОСОБА_2 на виконання вимог п. 33.1.4. ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подала страховику письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 80).

Водночас відомості про місцезнаходження автомобіля позивача чи будь-які контактні дані потерпілої особи (номери телефонів, адреса тощо) страховику надані не були, тому відповідач на той час був позбавлений можливості направити свого представника для визначення розміру збитків.

Натомість позивач ОСОБА_1, не звертаючись до відповідача, самостійно обрала експерта-оцінювача, який склав Звіт про оцінку автомобіля «Нуundаі Еlаntга», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 9-25).

19 квітня 2016 р. позивачка подала заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.89), додавши до неї звіт про оцінку автомобіля, а 22 квітня 2016 р. - письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду установленого зразка (а.с. 87-88).

Таким чином, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач у строк до 11 травня 2016 р. включно повинен був направити свого представника для визначення розміру збитків.

28 квітня 2016 р. відповідач звернувся до компанії «Ехрегt Gгоuр» з письмовою заявкою щодо проведення експертної оцінки автомобіля позивача (а.с. 112).

До матеріалів страхової справи долучено лист експерта-оцінювача, з якого вбачається, що відповідно до домовленості з потерпілою особою він 26 квітня 2016 р. прибув за місцем проживання позивачки для здійснення огляду автомобіля, проте автомобіль для огляду наданий не був. В подальшому представники оціночної компанії неодноразово намагалися зв'язатися з власником (представником власника) транспортного засобу, проте ці дії були марними, а отже провести оцінку матеріального збитку неможливо (а.с. 113).

Листом від 14 липня 2016 р. відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 33.3. ст. 33, п. 37.1.3. ст. 37 Закону 1961- IV, (а.с. 114).

Даючи оцінку законності та обгрунтованості рішення відповідача про відмову у здійсненні страхового відшкодування, суд виходив з положень цивільного процесуального законодавства, які визначають правила доказування у цивільному процесі, та нормами Закону 1961-IV, що встановлюють підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Відповідно до п. 37.1.3. ст. 37 зазначеного вище Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно п.33.3. ст. 3 цього Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

На підтвердження своїх заперечень відповідач посилається на лист оцінювача, у якому зазначено, що 26 квітня 2016 р. він за домовленістю з представником власника пошкодженого автомобіля прибув до місця його знаходження, але транспортний засіб не був наданий для огляду по причині відсутності власника на місці, а подальші намагання зв'язатися з ним були марними.

Проте зазначений лист оцінювача не є достатнім доказом невиконання позивачем покладеного на нього законом обов'язку надати пошкоджений автомобіль для огляду, а жодних інших доказів на підтвердження цих обставини відповідач не надав.

Крім того, письмова заявка на проведення експертної оцінки автомобіля позивача датована 28 квітня 2016 р., проте жодних даних про вжиття оцінювачем заходів щодо огляду автомобіля після вказаної дати, його лист не містить.

В судовому засіданні суд роз'яснював представнику відповідача право заявити клопотання про допит в якості свідків працівників оціночної компанії та чоловіка позивачки, з яким начеб-то велись усі перемовини, пропонував подати докази здійснення оцінювачем позивачу телефонних дзвінків тощо, а також роз'яснював наслідки невчинення цих процесуальних дій, проте останній відповідних клопотань не заявив, в судове засідання не прибув без повідомлення причин неявки.

Із заяви, яку позивачка направила відповідачу 20 лютого 2017 р. вбачається, що навіть на цю дату пошкоджений автомобіль продовжував зберігатися у такому стані, в якому він знаходився після ДТП (а.с.123). Наведена обставина свідчить на користь аргументів позивачки щодо невиконання відповідачем покладеного на нього законом обов'язку з оцінки розміру завданих збитків.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність передбачених законом підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, а тому ПрАТ «СК «Страховий капітал» як страховик цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди повинен виплатити потерпілій ОСОБА_1 страхове відшкодування.

На підтвердження розміру позовних вимог позивачкою надано Звіт про оцінку автомобіля № 939, відповідно до якого вартість завданого їй матеріального збитку становить 44 461,13 грн. (а.с. 9-25).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, на підставі письмових доказів.

Звіт про оцінку складений з врахуванням даних, отриманих під час огляду автомобіля позивачки. У Звіті спеціаліст, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача і зареєстрований у Державному реєстрі оцінювачів, керуючись Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність", Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», провів ідентифікацію транспортного засобу, визначив ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, коефіцієнт його фізичного зносу на момент ДТП, обсяг і номенклатуру робіт з відновлювального ремонту транспортного засобу, перелік необхідних складових та матеріалів, вартість відновлювального ремонту та розмір матеріальних збитків, який визначається як вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу.

Із врахуванням викладеного, а також ненадання відповідачем доказів, які б спростовували висновки оцінювача, суд правильно вважав вказаний Звіт належним і допустимим доказом та покладає його в обґрунтування свого рішення.

Згідно ст.12, 36 Закону 1961-IV страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, обов'язок компенсувати яку покладається на страхувальника або особу, відповідальну за завдані збитки.

Доказів того, що укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 договором встановлена франшиза, суду не надано.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, ч.2 ст.369, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія

суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» - залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2017 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 24.05.2018 р.

Головуючий : Судді :