ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/97/18 Справа № 205/8864/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Грін-Парк", третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором фінансової допомоги, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Грін-Парк" (далі - ТОВ "ВП "Грін-Пак") про стягнення заборгованості за договором фінансової допомоги, мотивуючи його тим, що на підставі договору поворотної фінансової вимоги №25/10 від 22 жовтня 2013 року надав повортно-фінансову допомогу ТОВ "ВП "Грін-Пак".

Вказував, що грошові кошти, передбачені умовами договору, були перераховані на банківський рахунок ТОВ "ВП "Грін-Пак".

Зазначав, що факт перерахування грошових коштів підтверджується банківськими виписками.

Посилаючись на те, що термін повернення поворотної фінансової допомоги у відповідності до п.5.1 договору визначено до 30 січня 2015 року, а ТОВ "ВП "Грін-Пак", на момент звернення до суду 21 грудня 2015 року, надані за договором грошові кошти так і не повернув, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ "ВП "Грін-Пак" суму основного боргу у розмірі 57.770 грн., пеню у розмірі 5% річних від суми боргу за кожен день прострочення у розмірі 927.208 грн.50 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі третя особа ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що договір є фіктивним та його не відображено в податковому та бухгалтерському обліку ТОВ "ВП "Грін-Пак", а ОСОБА_4 є розпорядником майна товариства.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року скасоване, в позовних вимогах відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у частині, що переглядається, не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 22 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_4 та відповідач ТОВ «ВП «Грін-Пак» уклали договір поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язався надати ТОВ «ВП «Грін-Пак» безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 57.770 грн, а товариство зобов'язалось повернути надану грошову допомогу в термін до 30 січня 2015 року (а.с.11).

Відповідно до пунктів 1.1 договору фінансова допомога надається на поповнення обігових коштів, у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ТОВ «ВП «Грін-Пак».

У пункті 8.1. указаного договору закріплено, що в разі порушення/прострочення ТОВ «ВП «Грін-Пак» своїх зобов'язань за цим договором в частині повернення фінансової допомоги ОСОБА_4 в термін до 30 січня 2015 року, товариство повинно сплатити неустойку (пеню) у розмірі 5% від суми неповерненої фінансової допомоги за кожен день прострочення. Нарахування пені відбувається протягом всього строку порушення/прострочення ТОВ «ВП «Грін-Пак» своїх зобов'язань з повернення фінансової допомоги ОСОБА_4

На підтвердження виконання зобов'язань за договором поворотної фінансової допомоги від 22 жовтня 2013 року ОСОБА_4 надав виписку по особовому рахунку ТОВ «ВП «Грін-Пак» (а.с. 5-10).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до частин першої другої статті 140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Учасники товариства з обмеженою відповідальністю не відповідають за його зобов'язаннями і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості своїх вкладів.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Терміну, про який йде мова в пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 розділ І ПК України, в цивільному законодавстві відповідає договір позики.

Суд зазначає, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є договором позики, який підпадає під правове регулювання норм статей 1046-1053 Цивільного кодексу України.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. (стаття 1046 ЦК України).

Положеннями статті 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що між сторонами укладено договір, за умовами якого ОСОБА_4 надав підприємству поворотну фінансову допомогу у розмірі 57.770 грн., а тому вимоги про повернення саме суми основного боргу у вказаному розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Вимоги про стягнення 5% пені від суми боргу до задоволення не підлягають, оскільки поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з ТОВ "ВП "Грін-Парк" на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1.270 грн.94 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Грін-Парк", третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором фінансової допомоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Грін-Парк" на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором фінансової допомоги №22/10 від 22 жовтня 2013 року у розмірі 57.770 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Грін-Парк" на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1.270 грн.94 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.