У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря Бота О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про примусове проникнення до житла особи, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищезазначене одання, яке обґрунтоване, зокрема тим, що на виконанні в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходиться виконавчий лист №308/14326/15-ц, виданий 11.11.2016 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 5350,00 грн. та судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Як випливає і змісту подання, згідно відповідей на запити державного виконавця за боржником не зареєстровано жодне рухоме чи нерухоме майно, на яке можна було звернути стягненя, а також боржник ніде офіційно не отримує дохід та не має відкритих рахунків.

25.10.2017 року державним виконавцем було призначено проведення виконавчих дій на 02.11.2017 о 16:00 год. за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Оноківці, вул. Садова, 22 в частині перевірки майнового стану боржника.

02.11.2017 року під час виїзду на призначений час за вище вказаною адресою ніхто двері не відчинив та не вийшов до державного виконавця, хоча боржник був повідомлений про призначення проведення виконавчих дій.

З огляду на наведене, державний виконавець просить задовольнити подання та дозволити примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Садова, буд. 22.

Згідно з ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Дослідивши подання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла.

У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

У поданні про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність майна чи дитини у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

В той же час, даних вимог державним виконавцем не дотримано, подання не містить жодних відомостей про наявність майна чи дитини у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення. Окрім того, подання не містить обставин, які свідчили б про небажання цієї особи виконувати відповідне розпорядження державного виконавця.

В ході розгляду подання, судом встановлено, що державним виконавцем не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника до відділу державної виконавчої служби, які не потребують примусового проникнення до житла; немає доказів про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, про отримання ним викликів до відділу державної виконавчої служби; не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій; не надано доказів, що у житлі знаходиться майно боржника; відсутні докази про ухилення боржника від виконання судового рішення чи перешкоджання державному виконавцю у вчинені виконавчих дій. Окрім того, державний виконавець у судове засідання, всупереч імперативним приписам ст. 439 ЦПК України, не зявився, подання не підтримав, не довів наявність обставин, які покладено на нього процесуальним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця є необґрунтованим, немотивованим та не може бути задоволеним.

Керуючись ст. ст. 439, 352-355 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про примусове проникнення до житла особи відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3