АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Чернівці

справа № 724/281/16-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Андрушків С.П.,

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Руснака А.І., повний текст якого складено 02 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до суду до ОСОБА_3 та ПрАТ «УПСК» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому, після уточнення позовних вимог, просили стягнути на свою користь з відповідачів на користь ОСОБА_1 різницю вартості відшкодованої суми страхової компенсації і реально нанесених збитків, включаючи пеню, суму індексу інфляції, 3% річних, франшизу, що разом складає 48 026,22 грн., а також вартість придбаних ліків та за проведення рентгенографії 1 342,39 грн., витрати на перевезення автомобіля з місця ДТП в сумі 350 грн., судові витрати на правову допомогу 1500 грн., витрати на проведення експертного дослідження 1600 грн. та 4 017,60 грн., судовий збір в розмірі 2048 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., на користь ОСОБА_2 витрати на придбання ліків, МРТ дослідження та проведення рентгенографії в розмірі 1 628,85 грн., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 4 612,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову позивачі зазначали, що 07 жовтня 2014 року близько 18:00 год. на 286 км + 368 м автодороги Житомир-Чернівці відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем ВАЗ-2121, державний номерний знак НОМЕР_2, виконуючи розворот не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу автомобілю ВАЗ-21099,

Провадження №22-ц/794/537/18 Категорія 34

державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті ДТП

обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля марки ВАЗ-21099 ОСОБА_1 та чотири пасажири отримали тілесні ушкодження.

Постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «УПСК» відповідно до полісу АС/7256219, що був чинним на момент ДТП.

Страховим актом №ОЦ/123/701/14/0597 від 01.04.2015 року керівництвом ПАТ «УПСК» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 23 215,40 грн., яке отримано останнім 07.04.2015 року.

Однак, вважаючи дане відшкодування не достатнім та не таким, що відповідає фактичному розміру нанесених збитків, просили позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено: стягнути з відповідача ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму: 47 526,71 грн., яка складається: різниця вартості відшкодованої шкоди і реально нанесених збитків 17 521,89 грн.; неустойку (пеню) за порушення виконання зобов'язань в розмірі 19 183,87 грн.; індекс інфляції за час прострочення в розмірі 9 318,87 грн.; три відсотки річних в розмірі 1 502,08 грн.; витрати на перевезення автомобіля з місця ДТП в сумі 350 грн., всього на загальну суму 47 876,71 грн.;

стягнути з відповідача ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 607,95 грн.;

стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість придбаних ліків та проведення рентгенографії в сумі 1342,39 грн., франшизу в розмірі 500 грн., витрати за проведення експертного дослідження згідно квитанції №1 від 18.08.2017 року в розмірі 4 017,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн., а всього на загальну суму 7 359,99 грн.;

стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на придбання ліків, МРТ дослідження та проведення рентгенографії в сумі 1 628,85 грн.; витрати за проведення експертного дослідження згідно квитанції №54 від 18.10.2017 року в розмірі 4 612,89 грн., а всього на загальну суму 6 241,74 грн.;

стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ПрАТ «УПСК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить в частині задоволення позовних вимог відносно ПАТ «УПСК» рішення скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 в їх задоволені.

Зазначає, що ухвалюючи рішення, судом не враховано, що розмір шкоди, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатись на підставі ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зменшуватись на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Також суд першої інстанції залишив поза увагою положення абз.2 п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку на додану вартість, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Вважають, що стягнувши пеню за весь час прострочення починаючи з 24.03.2015 року по 30.01.2018 року у розмірі 19 183,87 грн. суд першої інстанції, по-перше, у порушення ст.14 ЦПК України вийшов за межі заявлених позовних вимог позивачів та безпідставно збільшив суму пені на 49 коп., по-друге, неправильно застосував норми матеріального права, а саме п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України, однак таким вимогам воно не відповідає.

Обставини щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 жовтня 2014 року, пошкодження транспортних засобів, отримання ушкоджень ОСОБА_1 та його пасажирами, визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнення його до відповідальності, наявності застрахованої цивільно-правової відповідальність ОСОБА_3 у ПрАТ «УПСК», звернення до страховика із заявою та виплата страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 23 215,40 грн. сторонами визнаються та не оспорюються.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ст.6 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ч.36.1. ст.36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Частиною 36.2 ст.36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до ст.37 Закону виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком відповідних документів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав заяву про страхове відшкодування 23.12.2014 року у відповідності до ст.35 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій просив оцінити та відшкодувати шкоду, завдану автомобілю внаслідок ДТП, і заява зареєстрована відповідачем ПрАТ «УПСК» того ж дня (а.с.110 т.1).

Таким чином, ОСОБА_1 не було надано документів, що визначали розмір завданої внаслідок ДТП його майну шкоди, страховик самостійно її оцінити не міг, що на підставі ч.2 ст.36 Закону стало наслідком залучення страховиком ліцензованого на такий вид послуг ФОП ОСОБА_6

ОСОБА_1 погодився з протоколом огляду КТЗ та протоколом додаткового огляду КТЗ в умовах СТО, що засвідчив своїм підписом (а.с.121-124). Жодних інших заяв від ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «УПСК» щодо незгоди із визначеною сумою страхового відшкодування, доказів більшого розміру збитків до страховика не надходило, рішення щодо задоволення чи відмови у виплаті цієї частини регламентних виплат ПрАТ «УПСК» не приймалось.

На підставі страхового акту №ОЦ/123/701/14/0597 ПрАТ «УПСК» було прийнято рішення про виплату потерпілому ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в розмірі 23 099,32 грн. виходячи із суми матеріального збитку, визначеного Звітом №133/14 про оцінку автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1, складеного 08 січня 2015 року ФОП ОСОБА_6 на підставі заяви ПрАТ «УПСК» від 12 вересня 2014 року (а.с.111-134, 135 т.1).

Отже, ПрАТ «УПСК» з дотриманням вимог закону здійснено виплату страхового відшкодування з урахуванням її зменшення на розмір ПДВ та франшизи, а тому позовної вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» про стягнення різниці вартості відшкодованої шкоди і реально нанесених збитків є безпідставними, а висновки суду за такими вимогами є помилковими та суперечать нормам матеріального права.

Як наслідок, суд першої інстанції не вірно визначив розмір відповідальності страховика за порушення строку виконання зобов'язань за договором страхування.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначених вище норм граничним терміном виплати страхового відшкодування було 23 березня 2015 року, а страхове відшкодування в розмірі 23 099,32 грн. позивач ОСОБА_1 отримав лише 07.04.2015 року, тобто після спливу 14 днів від граничного терміну виплати страхового відшкодування.

Статтею 992 ЦК України передбачено, якщо в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У полісі страхування розмір неустойки не встановлений, а згідно з вимогами п.36.5 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особи, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Отже, з ПрАТ «УПСК» підлягає стягненню пеня у період з 24.03.2015 року по 06.04.2015 року за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 534,26 грн., що розраховується за формулою [пеня] = [сума боргу] Ч 2 Ч [ставка пені (%)] / 100% / 365 днів Ч [Кількість днів].

Крім того, відповідно до ст.ст.28, 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що витрати пов'язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 350 грн. підлягають стягненню з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 без нарахування на них встановленої законом пені, оскільки документів на такі витрати позивачем не надавалися, отже строк їх виплати на час звернення до суду не порушений.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь суми індексу інфляції та 3% річних, то колегія суддів вважає їх безпідставними з наступного.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого (власного) споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг постійної якості з постійними характеристиками у поточному періоді порівняно з базисним.

Оскільки порушення зобов'язання відбулося на 14 днів, то відсутні підстави стягнення за цей час прострочення його виконання, так як інфляція вираховується за місяць із зміни споживчих цін в порівнянні з попереднім місяцем.

Що стосується передбачених ч.2 ст.625 ЦК України стягнення з боржника 3% річних, то аналіз цієї норми дає підстави для їх стягнення, якщо інше не встановлено договором або законом. Так як п.36.5 ст.36 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ, то у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити.

Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції,обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сума позову після уточнення вимог при зверненні ОСОБА_1 до суду складала 48 026,22 грн., рішенням апеляційного суду стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь позивача суму, яка зменшена до 884,26 грн., що складає 1,84% від суми пред'явлених вимог, тому з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 37,68 грн.

Апелянт при подачі скарги сплатив 3072 грн. за оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо ПрАТ «УПСК», які у відсотковому відношенні від задоволених судом першої інстанції та стягнутих судом апеляційної інстанції складають 98,16% задоволених апеляційних майнових вимог, тому з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УПСК» слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 3 015,48 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуприватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди на загальну суму 47 526грн. 71 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 26 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 37 (тридцять сім) грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судові витрати у розмірі 3 015 (три тисячі п'ятнадцять) грн. 48 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.М. Литвинюк/