ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/581/18 Справа № 214/3596/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

позивач: ОСОБА_1, правонаступник позивача - ОСОБА_2, відповідач: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах правонаступника позивача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 серпня 2017 року, ухваленого суддею Євтушенком О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування якого вказала, що 06.12.1993 року вона разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_5, за його життя, приватизували квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77,9 кв.м., отримавши свідоцтво про право спільної сумісної власності на неї. Вона разом з чоловіком 28.05.1998 року уклали з ОСОБА_3 договір довічного утримання, за умовами якого відповідач зобов'язалася довічно повністю утримувати їх, а вони, в свою чергу, передали у власність останньої належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, після смерті якого ОСОБА_3 припинила належним чином виконувати покладені на неї обов'язки за договором довічного утримання в частині оплати вартості комунальних послуг, забезпечення її харчами, одягом, доглядом, необхідною медичною допомогою, в той час як ці обов'язки фактично виконували родичі та сусіди. За даних обставин у 2008 році вона звернулась до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання, який було залишено без розгляду з підстав її неявки в судове засідання, що дійсно мало місце через поганий стан її здоров'я.

Враховуючи те, що станом на час подання позову обставини не змінилися й відповідач так і не стала належно виконувати свої обов'язки за договором, позивач просила суд: розірвати договір довічного утримання, укладений 28.05.1998 року між нею, ОСОБА_6, її чоловіком ОСОБА_5, з одного боку, та ОСОБА_3 з іншого, посвідчений завідуючою Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. та зареєстрований за №2-2059; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 серпня 2017 року позов задоволено частково. Розірвано договір довічного утримання від 28 травня 1998 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений 28 травня 1998 року завідуючою Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. та зареєстрований за номером № 2-2059 в частині його укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 275 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, а також 2500 грн.- витрат на правову допомогу. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду та ухвалення нового рішення про повне задоволення позовних вимог посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачено розірвання договору довічного утримання в частині одного з відчужувачів, а встановлення неналежного виконання умов договору довічного утримання у період після смерті ОСОБА_5 є підставою для розірвання договору в цілому, а не в частині.

Зауважує на тому, що частки у спірній квартирі виділені не були та в даному випадку оспорюваний договір довічного утримання є двостороннім а не трьохстороннім, в якому одна сторона це подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5, а друга сторона - відповідач ОСОБА_3

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач та її представник, кожна окремо, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на їх думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року зупинене провадження у справі у зв'язку зі смертю позивача для залучення до участі у справі правонаступника.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були подружжям починаючи з 26.01.1954 року (т.1, а.с.13).

У грудні 1993 року позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 приватизували квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 77,9 кв.м., жилою площею 46,2 кв.м., отримавши свідоцтво про право власності на житло,

Між ОСОБА_6, ОСОБА_5 з одного боку, та ОСОБА_3 з іншого, 28.05.1998 року укладено договір довічного утримання, який посвідчений завідуючою Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори та зареєстрований за №2-2059.

За умовами укладеного договору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передають у власність ОСОБА_3 належну їм квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4, в обмін на зобов'язання з боку ОСОБА_3 довічно, повністю їх утримувати, забезпечувати харчами, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення/харчування, одяг, догляд, необхідна допомога визначена сторонами по 60 грн. кожному, щомісячно (том.1, а.с.11).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (т.1, а.с.12).

Спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за договором довічного утримання, укладеним 28.05.1998 року.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання розірваним договору довічного утримання у повному обсязі, зокрема в частині укладання його іншим з подружжя ОСОБА_5

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 та розриваючи договір довічного утримання від 28 травня 1998 року в частині його укладання між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 суд дійшов висновку про доведення цих позовних вимог та виконання договору відповідачем не в повному обсязі після смерті ОСОБА_5 Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_6 в частині визнання розірваним договору довічного утримання, що стосується укладання його за життя ОСОБА_5, то суд посилаючись на положення ч.2 ст.755 ЦК України, дійшов висновку, що в цій частині договір є припиненим, за життя ОСОБА_5 із позовом про розірвання договору не звертався, тому підстави для його задоволення відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірний договір довічного утримання сторонами був укладений в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки продовжував діяти після набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, питання щодо наявності підстав його розірвання вирішується за правилами ЦК України в чинній на теперішній час редакції.

Відповідно до ст.744 ЦК України (аналогічній із положеннями ст.425 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на час укладення договору довічного утримання), за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Односторонні відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно умов укладеного договору підстави для його припинення шляхом розірвання визначені в п.5 договору, тобто в судовому порядку у випадку невиконання його умов і відмови добровільного розірвання однією зі сторін. (т.1, а.с.11).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції представник позивача посилався на недопустимість розірвання договору лише в частині, що стосується ОСОБА_6 вважаючи його неподільним. Проте, колегія суддів вважає дане посилання хибним, таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Частиною 2 ст.755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_5, який є відчужувачем за договором довічного утримання, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За життя ОСОБА_5 не звертався до суду з позовом про розірвання укладеного ним 28.05.1998 року договору довічного утримання. Тому договір довічного утримання в частині його укладення ОСОБА_5 на підставі положення ч.2 ст. 755 ЦК України є припиненим з 27.11.2003 року й розірванню не підлягає.

Тому висновок суду про відмову в задоволенні цих позовних вимог є обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам законодавства.

Посилання представника позивача, що договір підлягає розірванню в повному обсязі, оскільки частки співвласників не були виділені, а тому ОСОБА_1 є одноособовим власником майна, суд оцінює критично в силу діючої презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 747 ЦК України визначає особливості укладення договору довічного утримання (догляду) щодо майна, що є у спільній сумісній власності.

Статтею 747 ЦК України передбачено, що якщо майно, що належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. Зокрема на майно, що належить подружж., може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду). У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання, обсяг зобов'язання набувача відповідно зменшується.

Оскільки за життя частки подружжя не були виділені, на підставі положення ст.70 СК України вони є рівними. У зв'язку зі смертю ОСОБА_5 право на належну йому за життя частку квартири вважається припиненим у зв'язку з переходом прав власності на неї до ОСОБА_3

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах правонаступника позивача ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: