Справа № 473/4159/18
РІШЕННЯ

іменем України

"21" листопада 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Фермерського господарства Онищенко Геннадія Олександровича, Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання частково недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ сумісно набутого майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

26.10.2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 (далі відповідач 1), ФГ Онищенко Г.О. (далі відповідач 2), Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області (далі відповідач 3) про визнання частково недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ сумісно набутого майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що сторони з 21.09.1996 року по 28.09.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, в період шлюбу за спільні кошти було придбано:

- на підставі довідки-рахунку КІВ 644566 від 19.07.2006 року автомобіль Volkswagen Т4, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 21.06.2007 року зареєстрований на ім'я відповідача;

- на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.02.2005 року укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області земельну ділянку кадастровий НОМЕР_3 площею 1000 м.кв. розташованої за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для оптової торгівлі та складського господарства, право власності на земельну ділянку було зареєстровано шляхом видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4.

Посилаючись на те, що частки в майні подружжя є рівними, представник позивача просив у зв'язку з відчуженням 27.09.2018 року відповідачем ОСОБА_2 автомобіля Volkswagen Т4, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, стягнути з нього на користь позивача ? частку його вартості - 94500 грн., а у зв'язку з порушенням порядку видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4: Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий не ОСОБА_2 (фізичній особі), а ФГ Онищенко Г.О., просив визнати цей правовстановлюючий документ частково недійсним в частині зазначення власника, визнати земельну ділянку об'єктом спільної сумісної власності сторін і визнати за сторонами право власності на ? частку цього нерухомого майна.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач 1, 2 в судовому засіданні позов не визнав, відзиву на позовну заяву не надав, його доводи щодо невизнання позову юридично не аргументовані.

Представник Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Крім того, згідно ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 21.09.1996 року по 28.09.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

В період шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано:

- на підставі довідки-рахунку КІВ 644566 від 19.07.2006 року автомобіль Volkswagen Т4, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 21.06.2007 року зареєстрований на ім'я відповідача;

- на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.02.2005 року укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області земельну ділянку кадастровий НОМЕР_3 площею 1000 м.кв. розташованої за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для оптової торгівлі та складського господарства.

27.09.2018 року відповідачем ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Т4, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, був відчужений ОСОБА_5. Вартість вказаного рухомого майна визначена оцінювачем і складає 189000 грн. (а.с. 36), в цьому випадку, коли один із подружжя здійснив його відчуження проти волі іншого подружжя, то таке майно або його вартість враховується при поділі, а тому з відповідача підлягає стягненню компенсація вартості відчуженого спірного автомобіля.

Стосовно земельної ділянки кадастровий НОМЕР_3 площею 1000 м.кв. розташованої за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для оптової торгівлі та складського господарства, придбаної на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.02.2005 року укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області, то вона є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і згідно п.7.1 цього договору право власності на земельну ділянку у покупця ОСОБА_2 виникає з моменту одержання Державного акту на право приватної власності на землю у встановленому законом порядку, але зі змісту Державного акту серія НОМЕР_4 слідує, що він виданий не ОСОБА_2, а СФГ Онищенко Г.О., що є незаконним, згоди позивач ОСОБА_1 на зміну спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку на власність фермерського господарства не надавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3057 грн., витрати пов'язані з залученням спеціаліста по оцінці майна - 600 грн., а всього 3657 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відчужений автомобіль Volkswagen Т4, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - 94500 грн.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4 виданий 09.01.2006 року Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.02.2005 року укладеного між ОСОБА_2 та Олександрівською селищною радою Вознесенського району Миколаївської області земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_3, площею 1000 м.кв. розташованої за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для оптової торгівлі та складського господарства в частині зазначення власником СФГ ОСОБА_2.

Визнати земельну ділянку кадастровий НОМЕР_3 площею 1000 м.кв. розташовану за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для оптової торгівлі та складського господарства спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кожним на ? частину земельної ділянки кадастровий НОМЕР_3 площею 1000 м.кв. розташовану за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для оптової торгівлі та складського господарства.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3657грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят сім гривень).

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Суддя: О.Є. Старжинська