Провадження № 22ц-824/543/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися у суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що згідно ордеру № 114008 від 07.02.1964 р. їх батьку ОСОБА_7 на сім'ю з чотирьох осіб було надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,9 кв. метрів, житловою площею 43,5 кв. метрів. На даний час в даній квартирі зареєстровані 5 осіб, зокрема ОСОБА_3, який є власником особового рахунку, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Вказують, що сторони мають постійні конфлікти з приводу користування спірною квартирою, а відповідачі постійно вчиняють різні дії, направлені на унеможливлення спільного проживання в квартирі, зокрема змінюють замки на вхідних дверях квартири, викидають їх речі, влаштовують сварки, скандали, не впускають їх до квартири, через що вони вимушені постійно відновлювати свої права на житло у судовому порядку, вселятися у спірну квартиру за допомогою органів ДВС. В черговий раз вони були вселені в спірну квартиру 26 травня 2016 року на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року. Зазначають, що одразу після проведення виконавчих дій, відповідачі знову почали чинити їм перешкоди в проживанні і користуванні квартирою. На вхідних дверях до квартири відповідачі змінили замок, ключі від якого не надали і не впускають до житла.

Оскільки сторони не можуть добровільно вирішити спір, просять вселити їх у квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_3 надати їм ключі від всіх замків на вхідних дверях у спірну квартиру та зобов'язати відповідачів не чинити їм в перешкод в користуванні цим житлом.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2018 року позов задоволено, вселено позивачів у квартиру АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_3 надати позивачам ключі від всіх замків на вхідних дверях у спірну квартиру та зобов'язано відповідачів не чинити позивачам перешкод в користуванні житлом, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, крім того суд першої інстанції при ухваленні рішення не дослідив належним чином усіх обставин справи та не врахував, що відповідачі не чинять жодних перешкод у користуванні позивачами спірної квартири.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі чинять перешкоди позивачам у користуванні спірною квартирою і сторони добровільно не можуть дійти згоди щодо користування цим майном.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням виконкому Московської районної ради від 24.12.1963 року на підставі ордеру ОСОБА_7 (батьку ОСОБА_3 та ОСОБА_4) було надано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,9 кв.метрів, житловою площею 43,5 кв.метрів, на сім'ю із 4 осіб (дружина ОСОБА_10, син - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_4). (а.с.3)

Згідно довідки форми № 3, виданої 23.11.2016 р. КП &quфо;Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва&quфо;, у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6. (а.с.4) Квартира не приватизована.

Тривалий час між сторонами триває конфлікт з приводу права користування вказаною квартирою, що не заперечується сторонами.

Судами неодноразово встановлювались факти, що відповідачі (ОСОБА_3 та ОСОБА_5.) вчиняють дії, направлені на унеможливлення проживання в квартирі позивачів, а саме: змінюють замки на вхідних дверях квартири, викидають речі позивачів, влаштовують сварки, наслідком яких є неможливість позивачів потрапити до квартири та користуватись нею.

26 травня 2016 року на виконання рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05 серпня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.12.2014 р., у справі № 752/11660/14-ц, відбулося чергове примусове вселення позивачів у спірну квартиру. Також, вказаним рішенням суду зобов'язано відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не чинити позивачам перешкод в користуванні спірною квартирою і надати ключі від вхідних дверей квартири. (а.с.5)

Також позивачі зверталися до ВДВС Голосіївського району м. Києва із заявою про відновлення виконавчого провадження і проведення повторних виконавчих дій по примусовому вселенню.

26 травня 2016 року позивачі повторно були вселені у спірну квартиру, про що складено відповідний акт, а виконавче провадження було закінчене шляхом винесення постанови державним виконавцем.

Позивачі вказують, що незабаром після проведення повторних виконавчих дій по вселенню вони знову втратили можливість нормально користуватись спірною квартирою та проживати у ній, оскільки відповідачами знову були змінені замки на вхідних дверях квартири.

Всі обставини фактичних відносин сторін, обставини вчинення відповідачами перешкод у користуванні та проживанні у спірній квартирі позивачів встановлені рішеннями Голосіївського районного суду м.Києва від 24.07.2012р. у справі №2-1439/12 та ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2013р. у справі №4с/752/132/13, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у справі № 752/11660/14-ц.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що між сторонами існує конфлікт щодо користування спірною квартирою і позивачі неодноразово змушені були звертатися до правохоронних органів та органів місцевого самоврядування за захистом своїх прав щодо усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, оскільки відповідачами було змінено замок на вхідних дверях вказаної квартири, проте ключі ОСОБА_4 надано не було, у зв'язку із чим остання була позбавлена можливості зайти в спірну квартиру та відповідно користуватися нею. Вказане свідчить про те, що відповідачі чинять перешкоди позивачам у користуванні квартирою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: