Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р.

Справа153/860/18

Провадження2/153/253/18-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із даним позовом. Вказала, що 05 травня 2016 року у Кегичівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_3. Під час перебування у шлюбі 25 травня 2016 року у них народилась донька ОСОБА_4. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя і обовязки, на виховання дитини. Можливості та бажання зберегти сімю немає. Подружні відносини припинилися і спільне господарство ними не ведеться, втрачені довіра і взаєморозуміння, разом не проживають. На примирення з відповідачем вона не погоджується та просить суд розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу її прізвище змінити на ОСОБА_5. Що стосується стягнення аліментів на дитину вказала: відповідач у вихованні дитини участі не приймає,коштів на утримання дитини та на її утримання не надає. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Усі спроби домовитися про матеріальну допомогу в добровільному порядку виявились марними. Дійсний розмір доходу відповідача їй не відомий, хоча відповідач фізично здоровий, офіційно працює, перебуває на роботі в Територіальному центрі обслуговування одиноких пристарілих людей смт.Кегичівка, Харківської області. Інших дітей, окрім доньки відповідач немає. Просить суд стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходу відповідача, щомісячно. На даний час у неї виник важкий матеріальний стан, самостійно їй важко піклуватися про дитину, тому вона потребує матеріальної допомоги від батька дитини. Просить суд стягувати із відповідача кошти на її утримання в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

10 жовтня 2018 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області було постановлено провести підготовче судове засідання в режимі відео конференції з Вінницьким міським судом Вінницької області.

18 жовтня 2018 року ухвалою суду було відкладено підготовче судове засідання у звязку із неявкою відповідача.

30 жовтня 2018 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив, заяви про розгляд справи за відсутності сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася. Її представник ОСОБА_6, надав суду письмову заяву вх.№ 8033 від 19 листопада 2018 року з клопотання справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Надав суду відзив на позовну заяву зі змісту якого встановлено, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує з приводу стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу). Шлюб зареєстрований 05 травня 2016 року між ним та позивачем просить визнати фіктивним та розірвати. Пояснив, що збираючи речі позивача він знайшов оригінал договору датованого 23 грудня 2016 року зі змісту якого видно, що ОСОБА_1 не мала наміру проживати із ним як чоловік та дружина. Наявність даного договору, дата укладення та його зміст доказують те, що їхній шлюб є фіктивним. В позовних вимогах стосовно стягнення з нього утримання щомісячно в розмірі 1/6 части його доходу на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до 25 травня 2018 року просить відмовити.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі - встановлено, що 05 травня 2016 року Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, остання змінила своє дівоче прізвище на прізвище чоловіка ОСОБА_3 (свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ № 283592 (а.с.11)). Із копії свідоцтва про народження серії І-ВЛ №446946 встановлено, що 25 травня 2016 року в смт. Кегичівка, Кегичівського району, Харківської області народилась ОСОБА_4, батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.12). Із довідки виданої виконавчим комітетом Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області № 596 від 29 травня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 та її неповнолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13). Із довідки виданої ОСОБА_2 № 146/01-11/02 від 08 жовтня 2018 року встановлено, що відповідач працює в територіальному центрі соціального обслуговування Кегичівської РДА та маю регулярний, щомісячний дохід (а.с.43). Із копії договору про надання юридичних послуг № 077/12-016 від 23 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 виступала замовником юридичних послуг, а саме: юридичного супроводу в судових інстанціях з питань розірвання шлюбу з ОСОБА_8 та питання отримання дозволу суду на виїзд за кордон України, спільної дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.46-47).

Дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку з приводу заявленої вимоги відповідача про визнання шлюбу фіктивним.

У відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ч.1 ст.3 Сімейного Кодексу сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.4 цієї статті сім'я створюється, зокрема, на підставі шлюбу.

Згідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно до ч.1ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.1 ст.27Сімейного КодексуУкраїни державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Згідно до ст.29 Сімейного КодексуУкраїни орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов'язаний ознайомити осіб, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, з їхніми правами та обов'язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.33 Сімейного КодексуУкраїни шлюб реєструється у приміщенні державного органу реєстрації актів цивільного стану.

Згідно до ч.1 ст.35 Сімейного КодексуУкраїни наречені мають право обрати прізвище одного з них якспільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами.

У відповідності до ч.1ст.36Сімейного КодексуУкраїни шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Згідно ст.37 Сімейного КодексуУкраїни шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених частинами першою-третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.40 Сімейного Кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Причому відсутність мети щодо створення сім'ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім'ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило, вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім'ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Відповідач у відзиві посилається на те, що позивач укладала шлюб без наміру створити сімю та набути обовязків подружжя, що є істотним порушенням його прав. Укладення фіктивного шлюбу завжди відбувається з певною метою і умисно. Відповідач, вимагаючи визнання шлюбу фіктивним, повиний довести відсутність у позивача наміру створити сім'ю на момент укладення шлюбу, тобто, тягар доказування фіктивності шлюбу лежить на ОСОБА_2

При цьому суд виходить із того, що позивач з відповідачем до реєстрації шлюбу проживали однією сімєю, мали спільний побут, спільні прав та обовязки, а також і те, що в період шлюбу у них народилась донька. Посилання відповідача на наявність договору про надання юридичних послуг від 23 грудня 2016 року не може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). Окрім цього, відповідачем порушений порядок заявлення вимоги щодо визнання шлюбу фіктивним. За таких обставин, шлюб який був зареєстрований 05 травня 2016 року у Кегичівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області між позивачем та відповідачем є дійсним.

Що стосується заявленої позовної вимоги позивача про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що згідно з Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст. 110 Сімейного Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У ст. 17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Так, ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище «Гринькова» змінила на прізвище чоловіка ОСОБА_3, заявила вимогу про зміну їй прізвища на дошлюбне, а тому суд має підстав для зміни їй прізвища на ОСОБА_5.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дитину.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання своєї малолітньої доньки, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої доньки, яка є здоровою та у певній мірі матеріально забезпеченою. Матеріальне становище платника аліментів, який працює в територіальному центрі соціального обслуговування Кегичівської РДА та має регулярний, щомісячний дохід, а також того, що він не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, так як ніхто із сторін про це не заявив, враховуючи його стан здоровя, а також визнання відповідачем даної позовної вимоги, суд має підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання сина, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги в повному обсязі.

Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів, який необхідний для забезпечення мінімальних потреби дитини становить 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % встановленого для дитини відповідного віку.

Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки позивач звернулась до суду із позовом 18 червня 2018 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 18 червня 2018 року.

Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача коштів на її утримання в розмірі 1/6 частини його доходу, щомісячно до досягнення дитиною трьох річного віку, то суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд вважає доведеним той факт, що малолітня дитина - проживає разом із позивачем, між сторонами не досягнуто домовленостей щодо розміру матеріальної допомоги, яку має надавати відповідач на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку, тому у сукупності наведених обставин з урахуванням положень ст. 84 Сімейного кодексу України є підстави для стягнення аліментів на утримання дружини.

Суд вважає, що позивачем правомірно пред'явлено позов до відповідача з вимогою про стягнення коштів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років.

Заявлений позивачем розмір утримання, який вона просить стягувати із відповідача на її утримання на думку суду є обгрунований.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, а відтак він підлягає повному задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок.

Окрім цього при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору за заявлені вимоги про стягнення аліментів. ОСОБА_1 при зверненні до суду було заявлено дві позовні вимоги, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1409 гривень 60 копійок.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 128, 141, 142, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 279, 430 ЦПК України, ст.ст.3, 24, 79, 80, 84, 105, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України, ст1-3, 18, 27 Конвенції ООН «Про права дитини», постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований 05 травня 2016 року Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 10.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 змінити на ОСОБА_5.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, працюючого в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кегичівської РДА, реєстраційний номер облікової картки платника податків на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки вул. Лесі Українки, 15 в селі Гальжбіївка, Ямпільського району, Вінницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, працюючого в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кегичівської РДА, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 кошти на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки вул. Лесі Українки, 15 в селі Гальжбіївка, Ямпільського району, Вінницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, починаючи з 18 червня 2018 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704 гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1409 гривень 60 копійок на користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителька вул. Лесі Українки, 15 в селі Гальжбіївка, Ямпільського району, Вінницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_5, працюючий в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Кегичівської РДА, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

ГОЛОВУЮЧИЙ М.М.ДЗЕРИН