Справа №487/5298/14-ц 22.05.2018
Провадження №22-ц/784/810/18
Провадження 22ц/784/810/18 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

22 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Данилової О.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю:

- представника боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва постановлену 27 травня 2014 року суддею цього ж суду Корнешовою Т.В., у справі № 487/5298/14-ц, за поданням Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Центральний ВДВС) про обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року старший державний виконавець Центрального ВДВС звернувся в суд із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України керівника ТОВ «Стройиндастри» ОСОБА_3

Обґрунтовуючи подання, посилався на те, що у Центральному ВДВС Миколаївського МУЮ на виконанні перебуває наказ Господарського суду Миколаївської області від 21 жовтня 2013 року по справі № 915/1513/13 про стягнення з ТОВ «Стройиндастри» на користь Миколаївської обласної організації товариства сприяння обороні України боргу загальний розмір якого становить 19 657 грн. 13 коп.

ОСОБА_3 згідно даних з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є керівником ТОВ «Стройиндастри», в добровільному порядку рішення суду не виконує, а тому виникла необхідність обмежити його у праві виїзду за межі території України на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2014 року подання старшого державного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу керівника боржника - юридичної особи ТОВ «Стройиндастри» - ОСОБА_3 до виконання зобов'язань по виконавчому провадженню № 35301447.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання відмовити.

В апеляційній скарзі посилався на те, що державним виконавцем не було доведено та в поданні не підтверджено факт ухилення керівника ТОВ «Стройиндастри» від виконання зобов'язань.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2013 року Господарським судом Миколаївської області видано наказ № 915/1513/13 про стягнення з ТОВ «Стройиндастри» на користь Миколаївської обласної організації товариства сприяння обороні України 11 962 грн. 94 коп. заборгованості з орендної плати, 2 952 грн. 83 коп. заборгованості по оплаті витрат на комунальні та інші послуги, 1495 грн. 34 коп. пені, 473 грн. 62 коп. що становить 3% річних та 1 720 грн. 50 коп. судового збору.

14 січня 2014 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41467812 щодо виконання наказу Господарського суду Миколаївської області № 915/1513/13.

У лютому 2014 року державним виконавцем Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено стороні виконавчого провадження - боржнику до виконання.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців керівником боржника - ТОВ «Стройиндастри» є ОСОБА_3

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що факт умисного ухилення боржником ОСОБА_3 від виконання рішення суду є доведеним, докази по справі є достатніми, а подання державного виконавця є обґрунтованим.

Між тим, з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і ухилення від їх виконання.

Ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням суду, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов'язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань.

В матеріалах справи взагалі відсутні будь- які докази, які б підтвердили факт ухилення ОСОБА_3, як керівника боржника, від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду.

Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов'язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Оскільки державним виконавцем не доведено, а судом не встановлено факт ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, покладених на ТОВ «Стройиндастри» судовим рішенням, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

За приписами ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.441 ЦПК України в редакції, чинній на час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, і з особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання ним судового рішення.

Отже, зі змісту вищевказаної статті не вбачається можливість вирішення судом питання про обмеження у праві виїзду за межі України керівника - боржника юридичної особи.

Відповідно до ст.338 ГПК України процесуальні питання, пов'язанні з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

За змістом ст. 337 ГПК України, яка є ідентична за змістом до ст.441 ЦПК України, визначено порядок розгляду питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, процесуальні питання, пов'язані з виконанням рішень, постановлених у порядку господарського судочинства, зокрема питання про тимчасове обмеження у праві виїзду особи, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства і не може розглядатися судом в порядку цивільного судочинства.

Згідно п.1ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин провадження у справі щодо обмеження у виїзді ОСОБА_3 у зв'язку з невиконанням наказу господарського суду Миколаївської області, на підставі п.1ч.1. ст. 255, ч.1 ст.377 ЦПК України підлягає закриттю.

В силу ст.141 ЦПК України із ВДВС на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 352 грн. 40 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255,ст. ст. 367, 377, 381, 382, 441,446 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2014 року скасувати, а провадження у справі за поданням старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - юридичної особи ОСОБА_3 у зв'язку з невиконанням наказу господарського суду Миколаївської області - закрити.

Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_3 352 грн. 40 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова Апеляційного суду в набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 23.05.2018 р.