Провадження № 2/263/523/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2018 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Дзигім К.С., за участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1, представників відповідача адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за первинним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «СК «Український Страховий Стандарт», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача за первинним позовом адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені первинні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 просив відмовити. Крім того надав суду зміст дебатів у письмовому вигляді, в яких зазначив, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, тобто відповідно до ступеня вини кожного з водіїв. Зауважив, що виходячи з матеріалів справи в діях ОСОБА_5 є 99% провини у настанні ДТП та її наслідків, тому позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню у розмірі 99 % від ціни позову, а саме: на відшкодування матеріальної шкоди 382 719,70 грн. (386 585,56 грн. х 0,99); на відшкодування моральної шкоди 9 900,00 грн. (10 000,00 грн. х 0,99), а позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню і у позові ОСОБА_5 слід відмовити в повному обсязі. У подальшому представник у судове засідання не зявився, надав заяви з проханням про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю ОСОБА_4, а також про задоволення первинних позовних вимог та про відмову в задоволенні зустрічного позову.
Відповідачка за первинним позовом ОСОБА_5 та її представники - адвокати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в судовому засіданні заявлені зустрічні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, в задоволенні первинного позову ОСОБА_4 просили відмовити. Крім того надали суду зміст дебатів у письмовому вигляді, відповідно до яких ОСОБА_5 не згодна і не визнає вимоги ОСОБА_4 Проте, якщо суд, дійде висновку, що ДТП сталося з вини обох водіїв, то за таких обставин треба встановити ступінь вини кожного водія, беручи до уваги грубі порушення сторін, а саме хто з водіїв своїми діями створив аварійну обстановку та небезпеку в русі, внаслідок чого і сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_5 просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі та стягнути на її користь з ОСОБА_4 158 932,35 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, що складає 100% відшкодування завданої шкоди. У разі встановлення ступеня її провини в цій ДТП, то ОСОБА_5 допускає, що ступінь її провини може становити не більше 20% від вартості заявлених позовних вимог у розмірі відшкодування матеріального збитку, а саме: 158 932,35 грн. 31 786,47 грн. (20% - ступінь провини) = 127 145,88 грн. Ступінь провини ОСОБА_4 може становити не менше 80% від вартості заявлених відповідачем позовних вимог у розмірі відшкодування матеріального збитку, а саме: 386 585,56 грн. 309 268,45 грн. (80% - ступінь провини) = 77 317,11 грн. Розмір моральної шкоди ОСОБА_5 просить встановити також відносно ступеня провини кожного учасника ДТП, а також стягнути з ОСОБА_4 на її користь 2271,80 грн. на відшкодування судових витрат. У подальшому ОСОБА_5 та її представники надали заяви з проханням про розгляд справи за їх відсутністю, вимоги зустрічного позову просили задовольнити та відмовити в задоволенні первинного позову.
Представник третьої особи - ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт» у судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу у відсутності представника ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт», та зазначив, що 23.06.2016 року сталося ДТП у м. Маріуполі за участю забезпеченого транспортного засобу Toyota, д/н НОМЕР_3, цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" за полісом № АЕ/5256950, та автомобіля НОМЕР_4. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування було прийнято у звязку з відсутністю документу, який встановлює вину ОСОБА_4 у скоєнні ДТП. Копії постанови Апеляційного суду Донецької області від 22.05.2017 року до страховика надано не було, а тому не виникало підстав для виплати страхового відшкодування. Проте, даною постановою встановлено обопільну вину учасниць ДТП у порушенні ПДР України, що призвели до скоєння ДТП. За даних обставин відшкодування шкоди має бути здійснено шляхом визначення ступеня вини учасників ДТП.
Представник ПАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наступне.
Судом встановлено, що постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Донецькій області від 30.08.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2016 року за ст. 286 ч.1 КК України, було закрито у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, копію вказаної постанови було спрямовано до УПП в м. Маріуполі для притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 8.7.3.г, 8.10 ПДР України.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.11.2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_5 про скасування вказаної постанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Донецькій області від 30.08.2016 року в частині направлення до УПП в м. Маріуполі матеріалів про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності було відмовлено.
Постановою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.09.2018 року ОСОБА_5 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що вона 23.06.2016 року приблизно об 11-58 год., керуючи автомобілем Nissan Note, д.н АН1227ЕЕ, в м. Маріуполі в районі перехрестя пр. Будівельників та вул. Бахчиванджи, проігнорувала жовтий сигнал світлофора, забороняючий подальший рух і виїзд на перехрестя, та не зупинилася перед дорожньою розміткою 1.12 «Стоп-лінія», внаслідок чого скоїла зіткнення з зустрічним автомобілем Toyota Rav4 д/н. АА2427МО, під керуванням ОСОБА_4, тим самим порушила п.п. 8.7.3.г, 8.10 ПДР України, автомобілі отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_4 тілесні ушкодження.
Крім того, постановою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.09.2016 року ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в тому, що вона 23.06.2016 року приблизно об 11-58 год., керуючи автомобілем Toyota Rav, 4, д/н. АА2427МО, в м. Маріуполі в районі перехрестя пр. Будівельників та вул. Бахчиванджи, при зміні напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним, при повороті ліворуч не надала дорогу транспортному засобу Nissan Note, д.н АН1227ЕЕ, який рухався у зустрічному напрямку по головній дорозі, у результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, також призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави.
Постановою Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 22.05.2017 року постанову судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.09.2016 року, якою ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави-скасовано. Визнано ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, проте провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, вищезазначені постанови, якими визнано винними як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 23.06.2016 року за участю автомобілів під їх керуванням, набрали законної сили та ніким не скасовані.
Крім того, постановою Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 22.05.2017 року встановлено та враховано, що відповідно висновку судової автотехнічної експертизи №87 від 17 березня 2017 року, проведеної в рамках справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Toyota Rav4 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючі викладені в матеріалах справи обставини пригоди, а саме те, що водій ОСОБА_4 виконувала поворот ліворуч на регульованому перехресті, у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, водій автомобіля Toyota Rav 4 ОСОБА_4 повинна була перед виконанням маневру повороту ліворуч переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто вона повинна була діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР України.
В даній дорожній обстановці водій автомобіля Toyota Rav 4 ОСОБА_4 виконуючи належним чином вимоги п.10.1. ПДР України мала технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди.
Наявність у водія автомобіля Nissan Note ОСОБА_5 технічної можливості уникнути пригоди й відсутність факторів технічного характеру, які б могли перешкодити їй виконати вимоги п.п.8.7.3.г, 8.11 ПДР України, свідчать про невідповідність дій ОСОБА_7 вимогам зазначених пунктів ПДР України.
В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Nissan Note ОСОБА_5 не відповідали вимогам вимоги п.п.8.7.3., г, 8.11 ПДР України і з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 3/03 від 23.03.2018 року, зробленого судовим експертом ОСОБА_8, ринкова вартість автомобіля «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент ДТП складає 156 732,35 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 230 026,27 грн.; сума матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_2, на дату оцінки 23.06.2016 року приймається в розмірі, рівному дійсній ринковій вартості ТЗ з терміном експлуатації, як на момент ушкодження, оскільки такий ТЗ відновлювати економічно недоцільно, і на дату оцінки становить: 156 732,35 грн., розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_2, на дату ДПТ, тобто станом на 23.06.2016 року складає 156 732,35 грн.
Відповідно до квитанції № 0.0.990148908.1 від 18.03.2018 року, ОСОБА_5 були перераховані експерту ОСОБА_8 грошові кошти за автотоварознавче дослідження автомобіля НОМЕР_5 в розмірі 2200,00 грн.
Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 177 від 27.07.2016 року, зробленого експертом-автотоварознавцем ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» ОСОБА_9 ринкова вартість автомобіля «Toyota RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент ДТП складає 421 992,55 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 385 085,56 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням фізичного зносу складає 279 085,38 грн.
Відповідно до квитанції № 0.0.592731380.1 від 10.08.2016 року, ОСОБА_4 були перераховані ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» грошові кошти за оцінку автомобіля «Toyota RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 1500,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка заподіяла шкоду.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч. 1. ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Постановою № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року визначено порядок оцінки завданих збитків.
Так, пунктом 4 Постанови № 4 передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтями 1166, 1187 ЦК шкода, заподіяна особі або майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з п.14 Постанови № 4, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі...
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України, а також п.8 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 зазначено, що оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Отже, у разі якщо потерпілий пред'явив позов безпосередньо до винної особи, він може бути задоволений у тому випадку, якщо особа, яка має нести цивільну відповідальність замість винного (володілець джерела підвищеної небезпеки, страхувальник, роботодавець тощо) має право регресу до винної особи.
Зазначене знайшло підтвердження у п.11 постанові пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.
Відповідно до полісу АЕ/4578905 від 27.07.2015 року на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_6, перед третіми особами була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське», а відповідно до полісу АЕ/5256950 від 27.08.2015 року на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota RAV-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, перед третіми особами була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт". При цьому, цивільно-правова відповідальність власників вказаних автомобілів відповідно до обох полісів була застрахована на суму 100 000 грн. у разі завдання шкоди життю та здоровю та на суму 50 000 грн. у разі завдання шкоди майну.
Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
Оскільки обидва водії винні у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, тобто вони не є потерпілими, як вказано в п.1.3 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому у страховиків відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування.
Враховуючи те, що після звернення ОСОБА_4 до СК «Іллічівське» з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування, страховик виплату досі не здійснив, на теперішній час СК «Іллічівське» позбавлено відповідної ліцензії, виплати по страховим випадкам не здійснює через відсутність коштів та припинив діяльність своїх офісів, а також те, що ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт", в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Toyota, д/н НОМЕР_3, відмовила у виплаті ОСОБА_5 страхового відшкодування, у звязку з відсутністю документу, який встановлює вину ОСОБА_4 у скоєнні ДТП, а також завдання цивільного судочинства, якими, відповідно до ст. 1 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а також згідно вимог ст. 1194 ЦК України, про те, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про відшкодування завданою ДТП шкоди винною особою.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У той час як з матеріалів справи як в діях ОСОБА_4, так і в діях ОСОБА_5 вбачається порушення ними правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження їх транспортних засобів.
При цьому, водій ОСОБА_4 виконувала поворот ліворуч на регульованому перехресті, у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, водій ОСОБА_4 повинна була перед виконанням маневру повороту ліворуч переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто вона повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України та мала технічну можливість уникнути ДТП.
Наявність у водія автомобіля «ТOYOTA RAV4» ОСОБА_4 технічної можливості уникнути пригоди і відсутність факторів технічного характеру, які б могли перешкодити їй виконати вимоги п. 10.1 ПДР України, свідчать про невідповідність дій ОСОБА_4 вимогам зазначених пунктів ПДР України.
В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, дії водія автомобіля «ТOYOTA RAV4» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, і з технічної точки зору, знаходилися в причинному звязку з виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Водій ОСОБА_5, рухаючись прямолінійно та не змінюючи свого напрямку руху, відповідно до вимог п.п.8.7.3.г), 8.11. ПДР України, могла продовжити рух через перехрестя на жовтий сигнал світлофора лише за умов забезпечення безпеки руху.
В той же час, наявність у водія автомобіля Nissan Note ОСОБА_5 технічної можливості уникнути пригоди й відсутність факторів технічного характеру, які б могли перешкодити їй виконати вимоги п.п.8.7.3.г, 8.11 ПДР України, свідчать про невідповідність дій ОСОБА_7 вимогам зазначених пунктів ПДР України та її дії також з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку а виникненням аварійної обстановки та настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок ДТП як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 своїми діями безумовно спричинили одна одній шкоду та зобовязані відшкодувати її.
Враховуючи ступінь вини кожного водія, беручи до уваги порушення ними Правил дорожнього руху України, внаслідок чого і сталася дорожньо-транспортна пригода 23.06.2016 року, суд приходить до висновку, що ступінь провини ОСОБА_4 становить 60%, тож відповідно ступень провини ОСОБА_5 становить 40%. За таких обставин, суд виходить із процентного співвідношення ступеня вини обох водіїв, яке обчислюється в процентному вираженні по відношенню ціни заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать зокрема витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з наведених норм витрати понесені сторонами на автотоварознавчі дослідження автомобілів також підлягають частковому задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до п. 3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Суд приходить до переконання, що обидва учасника дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з настанням останньої, перенесли душевні переживання від того, що їх автомобілі було пошкоджено, завдана шкода не відшкодована по теперішній час, вони залишилася без засобу пересування, були змушені займатися пошуком законних способів відшкодування заподіяної шкоди, що в свою чергу, призвело до змінили їх життєвого укладу і негативним чином позначилось на душевному спокої, негативно вплинуло на робочий процес та стосунки з близькими людьми, з сімєю. При цьому, ОСОБА_4 внаслідок ДТП отримала численні тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоровя, як ті, що потребують для свого лікування строк більше 6, але менше 21 дня, вона була змушена терпіти фізичний біль і страждання від їх отримання і лікування.
Таким чином, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості розгляду справи, суд доходить до висновку про часткове задоволення вимог первісного та зустрічного позовів у частині стягнення моральної шкоди, та вважає доцільним стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму матеріальної шкоди в розмірі 8000,00 гривень, а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму матеріальної шкоди в розмірі 5000,00 гривень,
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду ОСОБА_4 був сплачений судовий збір у сумі 4505,87 грн., а тому з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 159332,35 грн. *100% : 396585,56 грн. ціни позову = 41%), тобто 41% від ціни позову (41 % *4505,87 грн. :100%), що складає 1847,41 гривень.
При зверненні до суду ОСОБА_5 був сплачений судовий збір у сумі 2271,80 грн., а тому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 104359,41 грн. *100% : 173932,35 грн. ціни позову = 58 %), тобто 58 % від ціни позову (58 % *2271,80 грн. :100%), що складає 1317,64 грн.
На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 155332,35 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 8000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1810,46 грн. на відшкодування судових витрат, а всього 165142 гривні 81 копійку.
У задоволенні решти вимог позову - відмовити.
Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «СК «Український Страховий Стандарт», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.
У задоволенні решти вимог позову - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцять днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Л.Г. Шатілова