Справа № 755/5630/18
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 755/5630/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Марченко Яни Володимирівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 12.04.2018 року звернувся до суду зі скаргою у якій просить визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській обл. Марченко Я.В. від 07.03.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Вимоги скарги мотивує тим, що з 1999 року по 2010 рік він та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають чотирьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заявник вказує, що 19 вересня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-2641/2011 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 на утримання дітей аліментів у розмірі 5 000,00 грн. на всіх щомісячно, починаючи з 23.09.2010 року.

На підставі виконавчого листа Броварським міськрайонним ВДВС відкрито виконавче провадження № 51574415.

03 квітня 2018 року ним поштою було отримано постанову державного виконавця Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській обл. Марченко Я.В. від 07.03.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Заявник зазначає, що вказані постанови у встановлені строки направлені не були, що свідчить про упередженість з боку державного виконавця.

Вищезазначені постанови вважає незаконними, оскільки він не ухиляється від виконання рішення суду, так як щомісячно сплачував і сплачує аліменти на дітей, до 2018 року сплачував у меншому розмірі.

В судове засідання скаржник, суб'єкт оскарження та заінтересована особа не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки заінтересованої особи суд не повідомлено.

Представником скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_8 до суду подано заяву у якій просить провести розгляд справи без її участі, в заяві вказала, що вимоги скарги підтримує.

Від державного виконавця Марченко Я.В. до суду надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв'язку з перебуванням на лікарняному.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи наведене та вимоги закону щодо строків розгляду скарги, а також те, що доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання державним виконавцем не надано, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі сторін виконавчого провадження та державного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.09.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 5 000 грн. на всіх щомісячно, починаючи з 23.09.2010 року (а.с. 11-11 зв.).

На виконання рішення суду 19.09.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-2641/2010.

07 березня 2018 року державним виконавцем Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Марченко Я.В. в рамах виконавчого провадження № 51574415 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами (а.с. 5, 7).

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017 року, який набрав чинності 06.02.2018 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

При цьому в ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» внесено зміни, а саме доповнено частиною 4, згідно якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев'ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд приймає до уваги те, що тимчасові обмеження в праві є обмеженням прав особи. Так, зокрема статтею 33 Конституції України, особі гарантовано свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Свобода пересування і право на вибір місця проживання, вперше було передбачене статтями 13 і 14 Загальної декларації прав людини, згідно з якими кожна людина має право на свободу пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави, право залишати будь-яку країну, включаючи також її власну, і повертатися до своєї країни, право шукати притулок від переслідувань (за винятком таких, які викликані вчиненням неполітичного злочину або діяннями, що суперечать цілям і принципам ООН) в інших країнах і користуватися цим притулком.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

У відповідності до ст.3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід зазначити, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, будь які умови обмеження у свободі пересування у разі його застосування обов'язково мають бути визначені законом.

Як убачається із довідки-розрахунку виданої Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській обл. від 04.04.2018 року № 3866, станом на 01.04.2018 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.04.2018 року складає 393 693,30 грн. (а.с. 8-10).

При цьому із довідки убачається, що починаючи із січня 2018 року ОСОБА_1 аліменти сплачуються у розмірі визначеному рішенням суду, а саме по 5 000 грн. щомісячно, до зазначеного часу сплачувалися частково (а.с. 8-10).

У постановах державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень від 07.03.2018 року вказано, що заборгованість за аліментами у ОСОБА_1 виникла за період з 23.09.2010 року по 01.03.2018 року, тобто у період до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017 року та включає у себе, серед іншого, строк з березня 2015 року по грудень 2017 року включно, протягом якого боржником здійснювалась частково сплата аліментів щомісячно.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Суд також приймає до уваги те, що згідно копії трудової книжки, з 16.05.2018 року ОСОБА_1 працевлаштований у ТОВ «Ліщани» на посаді водія, а тому встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 серед іншого може призвести до неможливості останнім отримувати дохід від професійної діяльності та як наслідок унеможливить боржником виконання рішення суду, що також порушить права дітей на їх утримання.

Відповідно положень п. 1 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Враховуючи вищевикладене скарга підлягає задоволенню, так як знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 353, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Марченко Яни Володимирівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати винесені державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Марченко Яною Володимирівною у виконавчому провадженні № 51574415 постанову про встановлення тимчасового обмеження боржникаОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 07.03.2018 року та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами від 07.03.2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя