ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/438/18 Справа № 182/4104/18 Суддя у 1-й інстанції - Рибаков В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторонни справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - автовокзал «Нікополь», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ігрек»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2018 року, яка постановлена суддею Рибаковою В.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до автовокзалу «Нікополь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ігрек», про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до автовокзалу «Нікополь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ігрек», про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та винести рішення по суті позовних вимог.

Апелянт вважає, що в даному випадку судом не врахована Постанова Кабінету Міністрів №176 від 18.02.1997 зі змінами та доповненнями, де у п.115 встановлено, що перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. При цьому зазначає, що оскільки підприємство «Ігрек» не продавало йому квитки та не відмовляло у пільговому проїзді, то позов подано ним до належного відповідача - автовокзал «Нікополь», який розташований у місті Нікополі, тому цивільна справа повинна розглядатися Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.9 ст.353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передання цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства автовокзалу «Нікополь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ігрек», про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди за підсудністю до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська , суд першої інстанції керувався ч.4 ст.30 ЦПК України, та виходив з того, що позови до перевізника, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред'являються за місцезнаходженням перевізника, а оскільки відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ігрек», який є перевізником, знаходиться у м.Дніпро, вул.Караваєва,11, то ця справа не підсудна суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Статтею 187 ЦПК України передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК.

Відповідно до ч.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів, щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 30 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У п.40 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», увагу суддів звернуто на те, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. При цьому, суди мають виходити з того, що таке правило підсудності зазвичай стосується позовних вимог, які випливають із однієї правової підстави та пред'являються до кількох осіб (наприклад, позов до кількох відповідачів про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю чи майну позивача їх спільними діями; позов до засобів масової інформації та автора поширеного ними матеріалу про спростування недостовірної інформації). Якщо до кількох відповідачів пред'явлено позови, пов'язані між собою, на один з яких поширюється виключна підсудність, то щодо вимог, пов'язаних між собою, діють правила статті 30 ЦПК.

Відповідно до ч.4 ст.30 ЦПК України позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред'являються за місцезнаходженням перевізника.

Як видно з позовної заяви позивача перевізником є відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ігрек» до якого останній звернувся із запитом про підстави відмови у наданні йому безкоштовного квитка (а.с.6).

Отже предметом позову ОСОБА_1 є правовідносини, які виникають з договорів перевезення пасажирів, які віднесені до виключної підсудності, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про передачу справи до суду за місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ігрек», який є перевізником та знаходиться на території Ленінського району м.Дніпропетровська.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги позивача, що в даному випадку справа підсудна Нікопольському міськрайонного суду Дніпропетровської області на території якого знаходиться відповідач автовокзал «Нікополь», який відмовив йому у наданні безкоштовного квитка.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2018 року, залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: