Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/385/18
Провадження № 2/376/276/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Ярошенко С.М.,

при секретарі - Ткаченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом.

В позовній заяві позивач вказує, що 09.02.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір б/н шляхом приєднання, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач порушив умови укладеного договору.

Станом на 21.01.2018 року сума заборгованості по кредиту становить 19972,42 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 1296,12 грн., заборгованість за процентами - 10484,47 грн., заборгованість за комісією та пенею - 6764,57, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 927,26 грн.

З урахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача 19972,42 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 09.02.2015 року, 1762,00 грн. судових витрат.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю,. Справу просить розглянути в його відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.

Суд, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 09.02.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір б/н шляхом приєднання, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач порушив умови укладеного договору.

Станом на 21.01.2018 року сума заборгованості по кредиту становить 19972,42 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 1296,12 грн., заборгованість за процентами - 10484,47 грн., заборгованість за комісією та пенею - 6764,57, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 927,26 грн.

З 21.05.2018 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк "Приватбанк" змінило назву на Акціонерне Товариство Комерційний банк "Приватбанк".

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Судом установлено, що в анкеті-заяві від 09.02.2015 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві від 09.02.2015 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами і правилами надання банківських послуг.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено укладення з ОСОБА_1 09.02.2015 року договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення.

Суд вважає, що в анкеті-заяві від 09.02.2015 року ОСОБА_1 лише виявив бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та погодив, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому позивачем на надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Зазначена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2014 року (справа №6-2462цс16), від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов'язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки ОСОБА_1 у період з 09.02.2015 року фактично користувався наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитними коштами у розмірі 5000,00 грн., а умовами договору не встановлено розмір процентів за користування ними, то їх розмір підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст.1048 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16.

Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, згідно посвідчення серії АА №318674 від 12.10.2016 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.

Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Враховуючи, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», на які посилався позивач, не містять підпису позичальника, такі умови/правила/тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Не містить домовленості сторін щодо вказаних нарахувань й представлена до суду анкета-заява позичальника від 09.02.2015 року.

В той же час самим відповідачем не заперечується сам факт отримання банківської карти та отримання за нею коштів, що у відповідності до положень ст.82 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування таких обставин, термін дії картки до останнього дня місяця - 08.2019 року. За таких умов з відповідача на користь банку могли бути стягнуті лише фактично видані кошти, без здійснення заявлених банком нарахувань на них (сума основного боргу). В той же час, з представленого самим позивачем до суду розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що сума основної заборгованості, про стягнення якої заявив позивач, є меншою від загальної суми фактично сплачених відповідачем коштів, які банк зараховував на погашення тих видів платежів, підстави для нарахування яких не були передбачені договірними умовами, про що було вказано вище.

Крім цього, суд позбавлений можливості стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України та ч.2 ст.1054 ЦК України, оскільки позивачем не надано відповідного розрахунку, а з наявного розрахунку неможливо визначити їх розмір через відсутність окремих складових заборгованості, а саме: заборгованості на певну дату тіла кредиту, наявність у відповідача пільг щодо їх сплати.

Зважаючи на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог саме з підстав відсутності невиконаного зобов'язання боржника перед банком.

Згідно ст.141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.207,208,526,536,626,628,1048,1054,1055 ЦК України,

ст. 12,95,211,263-265,268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.М.Ярошенко