Номер провадження: 22-ц/785/3602/18
Номер справи місцевого суду: 509/5291/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Журавльова О.Г.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника Нараївської с/р адвоката ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5,

представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області та ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання заповіту нікчемним,

встановив:

24.11.2014 року позивач ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати нікчемним заповіт, складений 18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області, підписаний від імені ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у присутності свідків ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідчений секретарем Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_12, та зареєстрованого у реєстрі за № 121.

Також зазначила, що згідно даного заповіту ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на все те, що він за законом матиме право, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. До складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 1,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, № 12, масив № 13, розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

Позивачка вказала, що насправді ОСОБА_8 жодне майно ОСОБА_4 не заповідав, ОСОБА_4 взагалі не знав, а тому складений від його імені заповіт є нікчемним в силу вимог ст. 1257 ЦК України. Вважає, що у звязку із складанням оспорюваного заповіту порушене її право, як спадкоємця після смерті її сина ОСОБА_13, який успадкував спірну земельну ділянку після смерті ОСОБА_8

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було притягнуто Нараївську сільську раду Гайсинського району Вінницької області.

Справа була розглянута у відсутність відповідачів.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач - Нараївська сільська рада Гайсинського району Вінницької області(далі Нараївська с/р) ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 також ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, був власником земельної ділянки № 12, масив № 13, площею 1,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 898323, виданого Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів ОСОБА_14 обласного головного управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах 18 січня 2006 року. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23.

18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області від імені ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, у присутності свідків ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, був підписаний заповіт, згідно з яким ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на все те, що він за законом матиме право - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10 Заповіт посвідчений секретарем Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_12 та зареєстрований у реєстрі за № 121.

У заповіті вказується, що він підписаний від імені ОСОБА_8 у звязку із хворобою руки.

19 лютого 2007 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 088161, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 22 лютого 2007 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2006 року ОСОБА_8 склав заповіт на імя ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_11, сина позивачки ОСОБА_6, який помер 03 лютого 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії 1-ЖД № 295998, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_14 міського управління юстиції 04 лютого 2012 року.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_8 син позивачки - ОСОБА_13 успадкував вищевказану спірну земельну ділянку площею 1,58 га і набув на неї право власності, у звязку з чим 14 вересня 2007 року Відділом земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області головного управління земельних ресурсів у Одеській області Державного агентства земельних ресурсів України на його імя було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 666454. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 37.

З цих підстав, суд в оскаржуваному судовому рішенні дійшов висновку про те, що після смерті ОСОБА_13 також відкрилася спадщина на вищевказану земельну ділянку, яка має бути успадкована позивачкою ОСОБА_6 як спадкоємцем першої черги.

Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка підлягає успадкуванню відповідачем ОСОБА_4 на підставі спірного заповіту, укладеного на її імя колишнім власником земельної ділянки - ОСОБА_8 18 квітня 2006 року в Нараївській с/р, позивач предявила даний позов, мотивуючи його тим, що у разі визнання вказаного заповіту нікчемним, спірна земельна ділянка буде успадкована саме нею.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, син позивачки ОСОБА_6 ОСОБА_13 за життя не став власником спірної земельної ділянки, оскільки заповіт, який був складений на його імя 18 червня 2006 року попереднім власником ОСОБА_15, був визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Так, відповідно до рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 31 травня 2007 року, вищевказаний заповіт від 18 червня 2006 року було визнано таким, що укладений і за ОСОБА_13 було визнано право власності на спірну земельну ділянку, площею 1,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, № 12, масив № 13, яка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (т.1, а.с.144-145).

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2013 року, вищевказане судове рішення суду першої інстанції було скасовано і ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 у визнанні за ним права власності на спірну земельну ділянку (т.1, а.с.161-165).

Вказані судові рішення набрали законної сили, а тому за змістом ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, а також у відповідності до ст. 14 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, та ст. 18 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, є обовязковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, син позивачки ОСОБА_6 ОСОБА_13 не був власником спірної земельної ділянки, а тому після його смерті ця земельна ділянка не могла бути успадкована будь-ким, у тому числі його мамою позивачкою у справі ОСОБА_6

Додатковим доказом цієї обставини є рішення ОСОБА_14 окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року, згідно якого було скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 666454 від 14.09.2007 року, виданий ОСОБА_13 відділом земельних ресурсів Овідіопольського району Одеської області на земельну ділянку площею 1,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, № 12, масив № 13, яка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. Скасовано запис № 37 про реєстрацію вищевказаного державного акту на право власності ОСОБА_16 на спірну земельну ділянку (т.1, а.с.47-51).

Зазначене судове рішення набрало законної сили, а тому також є обовязковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Доводи представника позивачки адвоката ОСОБА_7 про те, що вказане рішення адміністративної юрисдикції оскаржено в апеляційному порядку, а тому не набрало законної сили, є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодними доказами, які маються в матеріалах справи.

Та обставина, що на даний час спірна земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_13, вищевказаних висновків колегії суддів не спростовують і жодним чином не свідчить про незаконність або про недійсність рішення апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2013 року (т.1, а.с.161-162).

Таким чином, враховуючи, що син позивачки ОСОБА_6 - ОСОБА_13 не був власником спірної земельної ділянки, остання не є спадковим майном і не входить до майна, яке підлягає успадкуванню його мамою позивачкою ОСОБА_6

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачка ОСОБА_6 не може успадковувати спірну земельну ділянку ні після смерті свого сина ОСОБА_13, з підстав, викладених вище, ні після смерті ОСОБА_15, оскільки не є його спадкоємцем.

Зазначені обставини дають підстави зробити висновок про те, що права позивачки ОСОБА_6 оскаржуваним заповітом, складеним Нараївською с/р 18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області, від імені ОСОБА_15 на імя ОСОБА_4, не порушені, а тому в задоволенні її позову слід відмовити.

Крім того, такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що у разі визнання спірного заповіту нікчемним (недійсним), зазначені обставини не потягнуть за собою жодних правових наслідків для позивачки ОСОБА_6 і вона не вправі успадкувати спірну земельну ділянку.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, та ст. 4 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, враховуючи, що позивачка ОСОБА_6 не є собою, чиї права порушуються спірним заповітом, складеного Нараївською с/р 18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області, від імені ОСОБА_15 на імя ОСОБА_4, то вона не належать до осіб, кому надано право оскаржувати вищевказаний заповіт, тобто є неналежним позивачем у справі, у звязку з чим у задоволенні її позову слід відмовити.

Зазначених обставин судом першої інстанції не було враховано, що призвело до ухвалення незаконного і необгрунтованого висновку.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг частково надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційних скарг.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційних скарг його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Нараївської с/р про визнання заповіту нікчемним, відмовити.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь Нараївської с/р, а також ОСОБА_4 сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг у сумі по 535,92 грн. кожній.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 3786, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 грудня 2016 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання заповіту нікчемним, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області сплачений судовий збір у сумі 535,92 грн. (пятсот тридцять пять гривень 92 копійки).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у сумі 535,92 грн. (пятсот тридцять пять гривень 92 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 23.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_17

ОСОБА_2