Справа №521/7000/16-ц
Провадження №2/521/1367/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Бєрової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту міського господарства Одеської міської ОСОБА_3, про визнання недійсними розпорядження та ОСОБА_4 про право власності на житло, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Департаменту міського господарства Одеської міської ОСОБА_3, уточнивши який просить суд визнати недійсними розпорядження Управління житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому від 22.11.2001 року № 1539 про видачу ОСОБА_4 про право власності та ОСОБА_4 про право власності на житло від 22.11.2001 року № 016283 про право власності на квартиру № АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_2, визнати на нею право власності на ј частку квартири № АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її батька, ОСОБА_5, померлого 23 листопада 1996 року. Позов обґрунтовано тим, що її батьки, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, перебували у зареєстрованому шлюбі з 1959 року, під час якого батько позивачки вступив до ЖБК «Будівельник-5» в 1967 році та йому як члену кооперативу була надана кооперативна квартира № 87 за адресою м. Одеса вулиця Академіка Філатова, 22. Пайовий внесок за квартиру подружжям ОСОБА_2 було повністю внесено ще за життя ОСОБА_5 у 1983 році. 23.11.1996 року батько позивачки та чоловік відповідачки ОСОБА_2 помер. На час його смерті ОСОБА_1 з чоловіком, маленькою дочкою та матірю проживали у спірній квартирі. Позивачка, її дочка та матір на той час, та на сьогоднішній день постійно зареєстровані за вказаною адресою. Позивача вказує, що після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки квартири, а вона та її матір фактично прийняли спадщину у вигляді Ѕ частки квартири № АДРЕСА_3. Проте відповідачка незаконним шляхом 14.12.1996 року отримала довідку №57 підписану головою Правління ЖБК «Будівельник-5» ОСОБА_6 про виплату паю за квартиру на своє імя та на підставі цієї довідки розпорядженням УЖКГ Одеського міськвиконкому від 22.11.2001 року № 1539 було видано ОСОБА_4 про право власності на житло на імя ОСОБА_7 на всю квартиру. Позивачка вважає, що розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому від 22.11.2001 року № 1539 та ОСОБА_4 про право власності на житло на імя ОСОБА_7 видані на підставі незаконної довідки голови правління мають бути визнанні судом недійсними, за нею як за спадкоємицею першої черги після смерті батька ОСОБА_5 має бути визнано право власності на ј частку спірної квартири в порядку спадкування за законом, так як вона фактично вступила в управління спадковим майном.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги викладені у позові підтримала у повному обсязі та пояснила суду, що з дитинства проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. Її батько ОСОБА_5 вступив до ЖБК «Будівельник - 5», отримав кооперативну квартиру, пай за яку батьки виплатили за час шлюбу у 1983 році. На час смерті батька у 1996 році, вона з чоловіком та донькою мешкали разом з батьками у цій квартирі, стосунки були хороші. Потім між її матірю та її чоловіком стали виникати сварки, за ініціативою матері почалися судові процеси і коли 13.01.2016 року відповідачка подала до Малиновського районного суду м. Одеси заяву про виселення її чоловіка ОСОБА_8 зі спірної квартири, вона додала до позову документи підтверджуючи тільки її право власності на спірну квартиру, їй стало відомо про незаконне отримання відповідачкою ОСОБА_4 про право на квартиру, що і стало приводом для звернення до суду з позовом. Позивачка в судовому засіданні наполягала на прийнятті судом рішення про визнання за нею права власності на ј частину квартиру в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_5 вказуючи що доки відповідачка є єдиною власницею квартири існує реальна загроза розпорядження ОСОБА_2 всієї квартирою. ОСОБА_1 звернула увагу суду, що відповідачка вже укладала договір дарування квартири, незважаючи що в цій квартири мешкала вся сім я, а потім цей договір було визнано недійсним в судовому порядку.

Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримували з підстав викладених у позовній заяві та просили суд задовольнити позов.

Відповідачка в судові засідання не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в судових засіданнях інтереси ОСОБА_2 представляв ОСОБА_9.

Представник відповідачки ОСОБА_9 в судовому засіданні, яке відбулося 13.03.2018 року проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи що його довірителька є людиною похилого віку та має бажання спокійно дожити свій вік. ОСОБА_2 розуміє що спірна квартира у будь-якому випадку перейде після її смерті у спадкування до її єдиної доньки ОСОБА_1, але на теперішній час категорично проти визнання за нею права власності на частину квартиру, оскільки вважає, що після прийняття судом такого рішення до квартири заселиться чоловік дочки - ОСОБА_8 з яким в неї конфліктні відносини. Представник відповідачки не заперечував проти того, що позивачка фактично прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_10 померлого 23.11.1996 року, проте просив відмовити у позові у звязку з пропуском строку позовної давності. В судовому засіданні 14.05.2018 року інтереси відповідачки ОСОБА_2 представляли ОСОБА_11 та ОСОБА_3, які вважали що позов не підлягає задоволенню не тільки у звязку з пропуском строку позовної давності, але із загальних підстав, оскільки позивачкою не доведено факт проживання у спірній квартирі на час смерті батька ОСОБА_5 у 1986 році. Суд вислухавши позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23 листопада 1996 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 281810 виданої Повторно 31.10.2001 року, актовий запис № 10408.

Сторонами не оспорюється, що за життя ОСОБА_5 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2, у 1967 році вступив до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-5».

Зазначені обставини підтверджуються квитанцією № 083061 від 24 серпня 1967 року та квитанцією № 198985 від 12 грудня 1967 року, згідно з якими ОСОБА_5 було сплачено на рахунок ЖБК «Будівельник -5» пайовий внесок на загальну суму 2200 рублів (перша квитанція від 24.08.1967 року на суму 2030 рублів, друга квитанція від 12.12.1967 року на суму 170 рублів).

З представленої до суду довідки № 22 від 10.03.2016 року, виданої головою Правління ЖБК « Будівельник-5», ОСОБА_1 вбачається, що пайовий внесок за квартиру № 87 В ЖБК «Будівельник-5» за адресою : м. Одеса вулиця Академіка Філатова, 22 в сумі 5111,00 ( пять тисяч сто одинадцять) гривень в цінах 1968 року, виплачений в повному обсязі в 1983 році членом ЖБК «Будівельник-5» ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_5 у звязку зі смертю 23.11.1996 року виключений із членів ЖБК « Будівельник-5».

За ст.15 Закону України «Про власність» (чинного на час отримання спадкодавцем довідки про сплату пайового внеску) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення надані йому в користування, набуває право власності на це майно. ОСОБА_12 п.5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.09.1987 року за № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, якій повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до статі 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За частиною 3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового ) кооперативу стає її власником. В контексті даної норми у разі викупу квартири член ЖБК стає її власником, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Для вчинення такого викупу не має потреби укладати спеціальний договір.

За п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були повністю сплачені пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню,а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відповідно до ст.22 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України в підпункті «а» п.6 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном. З цих підстав суд робить висновок про те, що за життя ОСОБА_5, він та його дружина ОСОБА_2, виплативши пайові внески за квартиру № АДРЕСА_1 були повноправними власниками спірної квартири. З зазначених вище підстав суд також приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки квартири № АДРЕСА_2.

Як вбачається з листа від 30.09.2015 року виданого Головою житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-5» на імя ОСОБА_1, згідно даних ЖБК «Будівельник-5» мати ОСОБА_2 не була членом ЖБК «Будівельник-5» після смерті ОСОБА_5.

Заявляючи вимоги про визнання недійсними розпорядження управління житлово-будівельного господарства Одеського міськвиконкому № 1539 від 22 листопада 2001 року та ОСОБА_4 про право власності на квартиру № 87 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі № 016283 від 22 листопада 2001 року позивачка вказувала, що вони видані на підставі незаконної довідки в якій зазначено, що її мати ОСОБА_2 стала членом ЖБК «Будівельник-5» вже після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, хоча цей факт спростовується документами наданими до суду у тому числі і довідками голови ЖБК «Будівельник-5» з протилежним змістом. Представник позивачки вказував, що посилання на довідку № 57 начебто видану ЖБК «Будівельник-5» міститься тільки у ОСОБА_4 про право власності на квартиру № 016283, але цю довідку ніхто не бачив і відповідачкою довідка до суду не надавалася. Звернуто увагу, що на протязі років доки тривають судові процеси, стороною відповідачки не надавалося суду ні оригіналів, ні копій цих документів.

Суд відмовляє у задоволенні цієї частини вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Як вбачається з відповіді Департаменту міського господарства від 15.03.2016 року № 250, згідно компютерної реєстраційної бази даних ОСОБА_4 про право власності на квартиру № 87 в ЖБК «Будівельник-5» за адресою: м. Одеса вулиця Ак. Філатова, 22 не видавалося. Враховуючи викладене видати копії затребуваних документів не мають можливості. Додатково рекомендовано звернутися до КП «БТІ» Одеської міської ОСОБА_3. На ухвалу суду від 17.06.2016 року КП «БТІ» ОМР 18.07.2016 року надав суду копію інвентарної справи на квартиру № АДРЕСА_4. Суду надано належним чином завірена копія ОСОБА_4 про право власності на квартиру № 87 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі № 016283 від 22 листопада 2001 року, з якого вбачається що власницею вказаної квартири є ОСОБА_2.

У ОСОБА_4 вказано що воно видане на підставі довідки ЖБК «Будівельник-5» № 57 від 14.12.1996 року та розпорядження управління житлово-будівельного господарства Одеського міськвиконкому № 1539 від 22 листопада 2001 року. Проте у інвентарній справі відсутні як розпорядження управління житлово-будівельного господарства Одеського міськвиконкому № 1539 від 22 листопада 2001 року, так і довідка ЖБК «Будівельник-5» № 57 від 14.12.1996 року.

На ухвалу суду отримано копію заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2010 року, прийнятого за результатами розгляду позову ОСОБА_2 до ОСОБА_13, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14, Шостої одеської державної нотаріальної контори про визнання договору дарування удаваним та застосування норм договору довічного утримання.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2010 року визнано договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_5 укладений 28.11.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_15, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14, за реєстровим номером 11164 договором довічного утримання.

Договір довічного утримання укладений 28.11.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за реєстровим номером 11164 розірвано. Скасовано ОСОБА_4 на спадщину за заповітом, видане Шостою одеською державною нотаріальною конторою 18 червня 2004 року,за яким ОСОБА_13 успадкував квартиру за адресою : АДРЕСА_5. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» номер витягу 29334024 від 17.03.2011 року, реєстраційний номер обєкту 6430359 номер запису: 323 в книзі: 42 допк-184 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 на підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21.10.2010 року, справа № 2-1659.

Проаналізувавши вищенаведені документи, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21.10. 2010 року суд приходить до висновку, що з 17 березня 2011 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 на підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21.10.2010 року, справа № 2-1659.

Суд приходить до висновку, що оскаржувальне ОСОБА_4 про право власності на квартиру № АДРЕСА_2 № 016283 від 22 листопада 2001 року, вилучено приватним нотаріусом ОСОБА_14 при посвідченні договору дарування квартири, укладеному між ОСОБА_7 та ОСОБА_15. За рішенням Малиновського районного суду міста Одеси право власності на спірну квартиру за підставі ОСОБА_4 № 016283 від 22.11.2001 року за ОСОБА_2 не поновлялося, а визнавалося знову, тому суд не вбачає підстав для визнання недійсним оспорювального стороною позивача ОСОБА_4, так як цей документ не повязаний з виникненням та існуванням права власності відповідачки на спірне майно у даний час. Окрім цього матеріалами справи не підтверджено видачу розпорядження управління житлово-будівельного господарства Одеського міськвиконкому № 1539 від 22 листопада 2001 року, що позбавляє суд права визнати його недійсним.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на ј частину квартири № АДРЕСА_8 в порядку спадкування після смерті батька, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 549 Цивільного Кодексу України ( в редакції 1963 року) який діяв на час смерті ОСОБА_5, фактичним прийняттям спадщини вважалося вступ спадкоємця до управління та володіння спадковим майном.

З довідки виданої Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-5» від 10 березня 2016 року ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 у трикімнатній квартирі розташованій на пятому поверсі пятиповерхового житлового будинку, будинок належить ЖБК «Будівельник-5» . Особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_2, на житловій площі проживають та зареєстровано чотири чоловіка: ОСОБА_16 онука; ОСОБА_17 правнука; ОСОБА_2 бабуся; ОСОБА_1 дочка.

З паспорту громадянки України ОСОБА_1 вбачається, що вона зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 18.04.1987 року по теперішній час. У довідці № 22 від 10 березня 2016 року виданої головою ЖБК «Будівельник-5» ОСОБА_1 вказується, що довідка видається ОСОБА_1 проживаючій в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1968 року.

З цих підстав суд приходить до висновку, за життя свого батька ОСОБА_5 позивачка мешкала у спірній квартирі та продовжувала проживати там після його смерті.

Зазначені обставини також підтверджуються : - заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2007 року розглянутим за цивільним позовом ОСОБА_13, ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про виселення та усунення перешкод у користуванні квартирою. З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що в судому засіданні ОСОБА_2 пояснювала, що її чоловік ОСОБА_5 отримав спірну квартиру, а після його смерті вона була основним наймачем квартири, з 1984 року в квартирі прописана її дочка ОСОБА_1, 1990 року її онука ОСОБА_8 З 1996 року відповідач ОСОБА_8, який не зареєстрований, самоправно зайняв житлове приміщення та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4; - ухвалою Малиновського районного суду від 16 жовтня 2008 року якою задоволено заяву ОСОБА_2 про повторне виселення ОСОБА_8; - ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 01 березня 2016 року якою задоволено заяву ОСОБА_2 про повторне виселення ОСОБА_8 з квартири № АДРЕСА_8. Вищенаведеними судовими рішенням встановлено, що відповідач ОСОБА_8 самоправно займав вказану квартиру, де мешкав зі своєю дружиною ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_8.

З цих підстав суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину у вигляді квартири ј частки № 87 по вулиці Академіка Філатова, 22 в місті Одесі, за законом після смерті свого батька ОСОБА_5, померлого 23 листопада 1996 року.

ОСОБА_12 листа наданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою № 3655 від 08.08.2016 року, суду повідомлено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44659702 від 03.08.2016 року спадкова справа щодо майна ОСОБА_5, померлого 23.11.1996 року не заводилася. Тобто ніхто із спадкоємців ОСОБА_5, ні дружина ОСОБА_2 ні дочка ОСОБА_1, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталися. В контексті статті 549 Цивільного Кодексу України ( в редакції 1963 року) який діяв на час смерті ОСОБА_5, спадкоємець який вступив до управління спадковим майном являється таким, що фактично прийняв спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.66 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що на майно що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або до держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_12 10, п.4.10.»Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України» видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину ніяким строком не обмежена. Пунктом 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України» встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. З врахуванням викладеного, законодавство України не обмежує строком спадкоємців які прийняли спадщину отримання ОСОБА_4 про прийняття спадщини, за умови, що за спадкодавцем зареєстровано право власності на спадкове нерухоме майно. Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється сторонами, що батько позивачки, чоловік відповідачки, за життя перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, в повному обсязі сплатив пайові внески за квартиру № АДРЕСА_9, однак довідку про сплату пайових внесків за життя не отримав та право власності на спірну квартиру за собою не зареєстрував. Як роз'яснив ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.3 Інформаційного листа від 16.05.2013 року "Про практику розгляду судами цивільних справ про спадкування", при вирішенні спорів про спадкування, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3). Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

У зв'язку з тим, що батько позивачки та чоловік відповідачки ОСОБА_5 за життя перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, в повному обсязі сплатив пайові внески за квартиру № АДРЕСА_9, однак довідку про сплату пайових внесків за життя не отримав та право власності на спірну квартиру за собою не зареєстрував, його дочка ОСОБА_1, яка є спадкоємицею першої черги за законом позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, тому її право має бути захищено в судовому порядку.

Суд не приймає до уваги посилання представників відповідачки ОСОБА_2 про необхідність застосування строків позовної даності, тому що позивачка ОСОБА_1 яка фактично прийняла спадщину, набула право власності на частину спадкового майна, а саме на ј частину квартири № АДРЕСА_2 після смерті свого батька ОСОБА_5 ще у 1996 році. З цих підстав суд вважає, що позивачка як власниця нерухомого майна не обмежена у строках позовної давності, а тому може звертатися до суду з таким позовом до припинення порушення її прав.

Керуючись ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст.328, 384, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту міського господарства Одеської міської ОСОБА_3, про визнання недійсними розпорядження та ОСОБА_4 про право власності на житло, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартиру № 87 по вулиці Академіка Філатова в місті Одесі, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_5, померлого 23 листопада 1996 року, припинивши право власності ОСОБА_2 на вказану частку майна.

В решті частини позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.05.2018 року.

Головуючий: