Ухвала

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 127/20437/15-ц

провадження № 61-14975ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року

та постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року

у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації (далі - Управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 12 908,83 грн, що були виплачені з Державного бюджету у вигляді тимчасової допомоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня

2017 року (у складі Вохмінової О. С.) позов Управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення Вінницької РДА 12 908,83 грн, призначення платежу - повернення сплаченої тимчасової допомоги за минулі роки, що виплачені з Державного бюджету у вигляді тимчасової державної допомоги.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року

(у складі колегії суддів: Матківської М. В., Медяного В, М., Сопруна В. В.) рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня

2017 року залишено без змін.

26 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 12 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року, в якій заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і закрити провадження

у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є стягнення коштів у сумі, що були виплачені з Державного бюджету у вигляді тимчасової допомоги, тобто ціна позову становить 12 980,83 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Крім того, доводи касаційної скарги про те, що вказана справа має виняткове значення для скаржника відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року у справі за позовом Управління праці

та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська