Номер провадження: 22-ц/785/2246/18
Номер справи місцевого суду: 26042018
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря Тьосової Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року (суддя Тимчук Р.М.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і судове рішення першої інстанції)

16.12.2016 року у суді першої інстанції зареєстрована позовна заява публічного акціонерного товаристваОСОБА_3 банк Приватбанк (далі-Банк) про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 40 595,92 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 24.10.2010 року між Банком і ОСОБА_2 укладено договір б/н за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 виконав свої зобовязання за договором від 24.10.2010 року, а відповідач порушив умови договору і станом на 13.11.2016 року допустив заборгованість у розмірі 40 595,92 гривень, з яких: 16 220,42 гривень заборгованість по кредиту; 7 183,87 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 13 832,30 гривень пеня за прострочення виконання зобовязання; 950 гривень пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 гривень; 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 1 909,33 гривень штрафу (процентна складова), ОСОБА_3 просив позов задовольнити.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 04.04.2017 року позов задоволено: суд стягнув з відповідача на користь Банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 595,92 гривень і судові витрати.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції від 04.04.2017 року змінити в частині нарахування штрафів, скасувавши нараховані штрафи та пеню, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи у цій частині.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга відповідача зазначає про наступне: із позовної заяви і рішення суду неможливо встановити за який саме термін нараховані пеня та штрафи; суд не застосував вимоги ст. 258 ч.2 і ст. 232 ч.6 ЦК України щодо порядку нарахування та застосування строків штрафних санкцій, що на його думку свідчить про неповне зясування обставин, які мають значення для справи.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Представник Банка не скористався правом подати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

24.10.2010 року між Банком і ОСОБА_2 укладено договір б/н за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.14-16).

Банк виконав свої зобовязання за договором від 24.10.2010 року, а відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 13.11.2016 року допустив заборгованість у розмірі 40 595,92 гривень, з яких: 16 220,42 гривень заборгованість по кредиту; 7 183,87 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 13 832,30 гривень пеня за прострочення виконання зобовязання; 950 гривень пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 гривень; 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 1 909,33 гривень штрафу (процентна складова), а.с.11-13.

Згідно супровідного листа Банка від 21.03.2017 року, Банком змінювались умови кредитування та обслуговування кредитної картки на імя відповідача за договором від 24.10.2010 року, а саме: 21.06.2012 року (кредитний ліміт встановлено у 7 000 гривень), 04.07.2012 року (кредитний ліміт встановлено у 7 000 гривень), 19.11.2012 року (кредитний ліміт встановлено у 8 500 гривень), 09.08.2013 року (кредитний ліміт збільшено до 11 500 гривень). Строк дії кредитної картки встановлено до 06/2018 року (а.с.66, 66 зворот).

На імя відповідача видані кредитні картки SAMDN1854, 149653 CLG5 GOLD 55+ (а.с. 66 зворот).

Судом апеляційної інстанції додаткові обставини не встановлювались і додаткові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

Суд першої інстанції, задовольняючи позов Банка виходив з того що між сторонами існує зобовязання, відповідач порушив умови зобовязання, допустивши заборгованість з повернення кредиту, відсотків, крім того, ОСОБА_3 має право на стягнення неустойки за порушення умов кредитного договору (а.с.71-74).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. ст. 1054 ч.1, 1048 ч.1 ЦК України).

Між Банком і ОСОБА_2 існує зобовязання, що випливає із договору від 24.10.2010 року б/н за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Станом на 13.11.2016 року у відповідача перед Банком утворилась заборгованість у розмірі 40 595,92 гривень, зокрема і щодо неустойки, а саме: 13 832,30 гривень пеня за прострочення виконання зобовязання; 950 гривень пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 гривень; 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 1 909,33 гривень штрафу (процентна складова).

За наданими розрахунками пеня за прострочення виконання зобовязання нарахована Банком за період з вересня 2015 року по листопад 2016 року, а за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 гривень: за період з березня по листопад 2016 року (а.с.11-13).

Штрафи: 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 1 909,33 гривень штрафу (процентна складова) нараховані Банком, оскільки, передбачені п.п.2.1.1, 7.6 Умов та правил надання Банківських послуг (далі-Умови).

Зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору і станом на 13.11.2016 року допустив заборгованість з повернення кредиту та сплати неустойки, за порушення умов договору відповідач зобовязався сплатити Банку неустойку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову Банка у повному обсязі, у тому числі у частині вимог про стягнення неустойки.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням резолютивної частини рішення суду у новій редакції, оскільки резолютивна частина судового рішення зазначає загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і не містить складових заборгованості, у тому числі розміру заборгованості по кредиту, процентам, а також розміру неустойки (а.с.69-74).

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи відповідача у скарзі про те, що: неможливо встановити за який саме термін нараховані пеня та штрафи; суд не застосував вимоги ст. 258 ч.2 і ст. 232 ч.6 ЦК України щодо порядку нарахування та застосування строків штрафних санкцій, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Розрахунок заборгованості, зокрема і стосовно розміру неустойки міститься в матеріалах справи, у розрахунку визначені періоди її нарахування (а.с.11-13).

Відповідач, всупереч ст. ст. 77-80 ЦПК України, не спростував розрахунки Банка про наявність заборгованості станом на 13.11.2016 року, у тому числі стосовно періоду нарахування неустойки, а також її розміру.

Ствердження відповідача, що суд повинен був застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення неустойки, безпідставні.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. ст. 256-258, 266, 267 ч.3 ЦК України).

Відповідач приймав участь у судових засіданнях в суді першої інстанції 28.02.2017 року і 04.04.2017 року (а.с.56,60,61,67,68).

Разом з тим, всупереч ст. 267 ч.3 ЦК України, заяву до суду першої інстанції про застосування строку позовної давності стосовно вимог про стягнення неустойки, відповідач не подав.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки відповідач належним чином не виконав прийняті на себе зобовязання з повернення кредиту і допустив заборгованість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь Банка заборгованості, захистивши порушене право позивача.

(висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги)

Підставами для зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.4, ЦПК України).

Зважаючи на те, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції не зазначає складові заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, рішення суду підлягає зміні з викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги зі зміною рішення суду і ці зміни стосуються лише резолютивної частини судового рішення.

Доводи відповідача стосовно неправильності стягнення неустойки суд апеляційної інстанції залишив без задоволення.

За таких обставин, відповідач не має права на відшкодування судових витрат, повязаних із подачею апеляційної скарги.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 376 ч.1 п.п.3,4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 квітня 2017 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 (ІІН№ НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором від 24.10.2010 року станом на 13.11.2016 року у розмірі 40 595,92 гривень, з яких: 16 220,42 гривень заборгованість по кредиту; 7 183,87 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 13 832,30 гривень пеня за прострочення виконання зобовязання; 950 гривень пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 гривень; 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 1 909,33 гривень штрафу (процентна складова), а також судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1 378 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 05.05.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_4

ОСОБА_5