Провадження № 22-ц/772/900/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гриневич В. С.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 рокуСправа № 127/13919/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Оніщука В.В.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 127/13919/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання зобов'язання позичальника спільною сумісною власністю, визнання об'єктом спільної сумісної власності грошових коштів, стягнення коштів в порядку регресу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Гриневича В.С.,

встановив:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, мотивуючи вимоги тим, що з січня 1993 року по січень 2011 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 20 грудня 2007 року позивач уклала з АКБСР «Укрсоцбанк» договір кредиту №050/25-1269/1 за умовами якого отримала кредитні кошти в сумі 35000 дол. США на споживчі потреби. Після отримання кредитних коштів відповідач умовив її вкласти отримані в кредит кошти у фінансову компанію GST та 24 грудня 2007 року позивачем було укладено договір №010305, відповідно до якого вона передала позичальнику ОСОБА_5 176750 грн. в строк до 28 грудня 2008 року під 20% річних. Семінари, тури та відпочинок, які організовувались фірмою GST сторони відвідували разом. Коли стало відомо, що ця фінансова установа вчиняє шахрайські дії, сторони звернулися з відповідними заявами до правоохоронних органів. Після припинення спільного проживання позивач самостійно сплатила за кредитним договором 15 200 дол. США, що еквівалентно 389 914, 06 грн. Вважає, що отримані за кредитним договором кошти є спільною сумісною власністю подружжя, які були використані інтересах сім'ї, а тому у сторін виник спільний обов'язок по погашенню кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці .

З цих підстав просила визнати зобов'язання ОСОБА_3 за договором кредиту №050/25-1269/1 від 20 грудня 2007 року спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати об'єктом спільної сумісної власності грошові кошти в сумі 35000 дол. США, стягнути з відповідача кошти в порядку регресу в сумі 194 957, 03 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем використання кредитних коштів в інтересах сім'ї, оскільки витрата коштів на поточні потреби сім'ї: придбання продуктів, оплату житлово-комунальних послуг не потребує додаткового підтвердження розрахунковими документами. Крім того, судом не надано належної оцінки показам свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що відповідач був обізнаний про укладення кредитного договору і свої незгоди з цього питання не висловлював та брав активну участь у роботі фірми GST.

Відповідач ОСОБА_4 направив відзив на апеляційну скаргу, в якій проти вимог скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

21 травня 2018 року відповідач ОСОБА_4 подав заяву про стягнення з позивача на його користь, витрат понесених ним на оплату витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги адвоката в суді апеляційної інстанції в сумі 3000 грн.

В судове засіданні позивач ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд її задовольнити. Вказала, що отримані за кредитним договором кошти, вклала у компанію GST та протягом року отримувала дивіденди.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_10 підтримали заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_4 (відповідач) проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 1993 року по січень 2011 року.

Вказана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2016 року у справі №27594/15-ц, (а.с 7-8).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

10 листопада 1993 року ОСОБА_11 змінила прізвище на «ОСОБА_11», що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища серії НОМЕР_1 від 10.11.1993 р. (а.с. 99).

31 травня 2016 року ОСОБА_11 змінила прізвище з «ОСОБА_11» на «ОСОБА_11», про що складено відповідний актовий запис за №160 та підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2, виданим 31.05.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 6)

20 грудня 2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитором) та ОСОБА_12 (позичальником) було укладено договір кредиту за №050/25-1269/1, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 35000 дол. США до 19 грудня 2022 року.

Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в день укладення цього Договору - з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку власну однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заставленою вартістю 220938,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього Договору становить 43750,10 дол. США (а.с. 11-13).

24 грудня 2007 року відповідно до договору №010305 ОСОБА_12 (позикодавець) передала ОСОБА_5 (позичальнику) у власність грошові кошти в сумі 176750 грн., а позичальник зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів, а також проценти за користування позикою в розмірі 20% річних від суми позики до 24 грудня 2008 року (а.с. 14).

В підтвердження отримання від ОСОБА_12 грошових коштів в сумі 176750 грн., ОСОБА_5 було видано останній розписку (а.с. 15).

Відповідно до пояснень позивача наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції, щодо яких не заперечував відповідач, у зв'язку з порушенням зобов'язання щодо повернення коштів за договором від 24 грудня 2007 року, сторони зверталися в правоохоронні органи із заявою щодо шахрайських дій громадянина США ОСОБА_5, що підтверджується листами ГУМВС України в м. Києві за №52/8711 від 07 вересня 2011 року та №52/19008 від 25 листопада 2010 року, а також листом Голосіївського РУ ГУМСВ України в м. Києві за №53/К-163 від 28 січня 2011 року (а.с.16-18).

Як видно з листа Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України №13/4-К-4683 від 14 жовтня 2011р., адресованого ОСОБА_12, останню повідомлено про те, що в кримінальній справі №01-11749 позивача визнано потерпілою та цивільним позивачем.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_12 умов кредитного договору за №050/25-1269/1 від 20 грудня 2007 року щодо повернення кредитних коштів, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21 квітня 2010 року по справі №810/10 за позовною заявою Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто з ОСОБА_12 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 307463,90 грн. заборгованості, а також 3474,64 грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом (а.с. 65-66).

31 серпня 2016 року між ОСОБА_12 (комітент) та ТОВ «Арма Факторинг» (комісіонер) укладено Договір комісії за №31-08/16 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого Комісіонер зобов'язується за дорученням Комітента за комісійну винагороду вчинити за рахунок Комітента від свого імені правочини з первісним кредитором щодо набуття права вимоги до позичальника за кредитним договором, за ціною не більше узгодженої сторонами, що становить 1000 грн., і в строки, визначені сторонами у цьому договорі, а саме до 31 серпня 2016 року (включно) (а.с. 57-58).

Відповідно до Договору про відступлення прав вимог за Договором кредиту №050/25-1269/1 від 20 грудня 2007 року, укладеного 31 серпня 2016 року первісний кредитор ПАТ «Укрсоцбанк» відступив новому кредитору ТОВ «Арма Факторинг» право вимоги за договором кредиту №050/25-1269/1 від 20 грудня 2007 року зі всіма додатковими угодами та договорами про внесення змін, який укладений між Первісним Кредитором та ОСОБА_12

Згідно з Актом приймання - передачі документів за Договором про відступлення прав вимог від 31 серпня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» передав ТОВ «Арма Факторинг» документи, якими підтверджується дійсність та наявність відступлених прав вимог до боржника, а саме: оригінал Договору кредиту №050/25-1269/1 від 20 грудня 2007 року та оригінал додаткової угоди №050/25-1841 від 15 жовтня 2008 року про внесення змін до договору кредиту №050/25-1269/1 від 20 грудня 2007 року. (а.с. 63)

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 серпня 2016 року за зобов'язанням ОСОБА_12 за Договором кредиту №050/25-1269/1 від 20 грудня 2007 року, загальна сума заборгованості останньої становить 55744,26 дол. США, з яких: 32666,72 дол. США - сума основного боргу та 23077,54 дол. США - сума нарахованих та не сплачених процентів (а.с. 59 звор.).

Згідно з квитанцією №FJB024 від 31 серпня 2016 року ОСОБА_12 сплатила на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» 15200,00 дол. США, що станом на 31 серпня 2016 року еквівалентно 389914,06 грн. (а.с. 10).

Згідно з довідкою про відсутність заборгованості №355/08 від 31 серпня 2016 року виданою ТОВ «Арма факторинг», Товариство підтверджує, що ОСОБА_12 не має заборгованості перед ТОВ «Арма факторинг» за договором комісії №31-08/16 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за Кредитним договором від 31.08.2016 року. Відповідно, будь - які фінансові та/або майнові претензії/вимоги Товариства до ОСОБА_12 відсутні (а.с. 9).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім'ї.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03 травня 2018 року (провадження № 61-1028св18).

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

По справі встановлено, що ОСОБА_12 за договором від 20 грудня 2007 року отримала в АКБ «Укрсоцбанк» кредитні кошти в сумі 35000 дол. США на споживчі потреби, що за офіційним курсом НБУ станом на 20 грудня 2007 року (505 грн. за 100 дол. США) було еквівалентно 176750 грн.

24 грудня 2017 року (тобто через чотири дні з дня укладення кредитного договору) ОСОБА_12 передала в позику 176750 грн. ОСОБА_5 за договором № 010305.

Таким чином, з урахуванням того, що договір позики коштів був укладений ОСОБА_12 одразу ж після отримання кредитних коштів на ідентичну суму: 176750 грн., слід дійти висновку, що позивач отримала кредитні кошти з метою надання їх в позику зі сплатою відсотків і використала їх з цією метою.

Ці ж обставини визнані позивачем у судовому засіданні в апеляційному суді.

Доводи апеляційної скарги, що кредитні кошти були використані з метою придбання продуктів, оплати житлово-комунальних послуг тощо,спростовуються вищевстановленими обставинами, доводами позовної заяви та поясненнями позивача.

Договір про передачу коштів в позику не може вважатися таким, що вчинений в інтересах сім'ї.

Доказів на підтвердження доводів, що відповідно до умов договору №№010305 від 24 грудня 2007 року ОСОБА_3 отримувала від компанії GST відсотки, які використовувала на потреби сім'ї позивач не надала, а також не підтверджено будь-якими іншими доказами використання кредитних коштів для потреб сім'ї.

Відвідування ОСОБА_4 заходів, організованих компанією GST не підтверджує використання отриманих за договором кредиту коштів в інтересах сім'ї.

Оскільки виникнення обов'язку другого з подружжя не пов'язується з фактом надання ним згоди на вчинення правочину, а визначальним є лише укладення правочину в інтересах сім'ї та використання отриманого за договором майна в інтересах сім'ї, не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач був обізнаний про укладення кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами укладення кредитного договору від 20 грудня 2007 року та використання отриманих коштів в інтересах сім'ї.

За таких обставин, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду є законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави .

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до акта виконаних робіт по цивільній справі №127/13919/17 в суді апеляційної інстанції, адвокат ОСОБА_10 надала клієнту ОСОБА_4 такі види послуг: підготовка до участі в розгляді справи в Апеляційному суді Вінницької області - 4 години - 1000 грн., складення відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 - 3 год.- 1000 грн., складення заяви про відшкодування судових витрат - 0, 5 год. - 500 грн., надання юридичних консультацій - 2 год. - 500 грн. (а.с. 157).

Згідно з квитанцією №59 ОСОБА_4 сплачено гонорар адвокату ОСОБА_10 в сумі 3000 грн. (а.с. 158).

Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивач ОСОБА_3 не заявляла, вимоги клопотання про стягнення витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 3000 грн. сплачених ним адвокату.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_15 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3) 3000 (три тисячі) грн. витрат на надання правничої допомоги в Апеляційному суді Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ В.В. Оніщук

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: