Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 442/7743/15-ц

провадження № 61-6531св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_2,

боржник - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року у складі судді: Крамара О. В., та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року у складі суддів: Мельничук О. Я., Берези В. І., Крайник Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену державним виконавцем та затверджену начальником ВДВС Дрогобицького МРУЮ.

Скарга мотивована тим, що 22 квітня 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист № 1306/5648/2012 на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 «Про зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати огорожу (металеві стовпці та сітку) довжиною 15,8 м., яка розташована на земельній ділянці площею 604 кв. АДРЕСА_1, виділеній ОСОБА_2 в користування рішенням апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2010 року» (далі - виконавчий лист).

Цей виконавчий лист було подано на примусове виконання у ВДВС Дрогобицького МРУЮ. Оскільки, практично протягом одного календарного року, ОСОБА_2 не було отримано із ВДВС Дрогобицького МРУЮ жодної інформації щодо вчинених державним виконавцем дій із виконання виконавчого документа, тому на початку 2014 року ОСОБА_2 звернулася із усним зверненням до відділу ВДВС Дрогобицького МРУЮ щодо стану виконання виконавчого листа. У відповідь працівниками ВДВС Дрогобицького МРУЮ було повідомлено, що на даний час виконавче провадження ще є не виконаним, тому їй необхідно написати повторну заяву до їх відділу щодо виконання виконавчого листа.

12 березня 2014 року державним виконавцем Думич М. І. ВДВС Дрогобицького МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42433988 із виконання виконавчого листа. Цією постановою державним виконавцем надано боржнику ОСОБА_3 строк для добровільного (самостійного) виконання рішення до 18 березня 2014 року. Копію постанови ОСОБА_2 отримала у ВДВС Дрогобицького МРУЮ.

Оскільки із 12 березня 2014 року до вересня 2015 року із ВДВС Дрогобицького МРУЮ ОСОБА_2 не отримала будь-якої інформації, то 14 вересня 2015 року ОСОБА_2 знову звернулася із письмовою заявою до ВДВС Дрогобицького МРУЮ про стан виконання виконавчого провадження.

Цією заявою ОСОБА_2 просила невідкладно у письмовій формі повідомити які дії вчинено державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ у період з 12 березня 2014 року до дня надання їй відповіді на заяву у рамках виконавчого провадження ВП № 42433988 із виконання виконавчого листа.

У відповідь на її заяву вона отримала листа із ВДВС Дрогобицького МРУЮ за №2389 від 15 жовтня 2015 року, згідно якого ще 18 червня 2013 року державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ Бонтей М. І. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження із виконання виконавчого листа №1306/5648/2012 від 01 квітня 2013 року, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, у зв'язку із нібито його фактичним виконанням.

Після цього, не отримавши самої копії постанови про закінчення виконавчого провадження та не маючи можливості ознайомитись із її змістом, 21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась із черговою заявою до ВДВС Дрогобицького МРУЮ про надання копій документів із матеріалів виконавчого провадження. У цій заяві вона просила надати їй у строк, передбачений законом, копії ряду документів із матеріалів виконавчого провадження, в тому числі і копію постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №37912575 від 18 червня 2013 року.

У відповідь на цю заяву у ВДВС Дрогобицького МРУЮ 18 листопада 2015 року нею особисто отримано, в тому числі, копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №37912575 від 10 травня 2013 року; копію постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №37912575 від 18 червня 2015 року, а також копію акту державного виконавця від 13 червня 2013 року, яким державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ Бонтей М. В. встановлено нібито факт реального виконання боржником ОСОБА_3 виконавчого листа.

ОСОБА_2 вважала, що у постанові про закінчення виконавчого провадження міститься явно неправдива інформація щодо факту виконання боржником рішення суду, яка не підтверджена у встановленому законом порядку, а про джерело встановлення якої державний виконавець посилається на складений ним же акт державного виконавця від 13 червня 2013 року. Однак цей акт складений у відсутності стягувача та боржника, не зазначено місце його складання; акт складено нібито у присутності двох понятих: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, проте не зазначено повного місця проживання понятого ОСОБА_6 та не зазначено яким чином ці поняті можуть підтвердити факти, викладені в акті державного виконавця.

ОСОБА_2 вказувала, що виконавчий лист залишається невиконаним, оскільки огорожу (металеві стовпці та сітку) ОСОБА_3 не демонтовано. Стягувач вважала, що державним виконавцем ВЛВС Дрогобицького МРУЮ Бонтей М. В. протиправно та незаконно на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови) винесено постанову від 18 червня 2013 року про закінчення виконавчого провадження ВП №37912575 у зв'язку із нібито фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі, оскільки останнє на момент винесення такої постанови державного виконавця та до цього часу не є виконаним навіть частково.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_2 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 18 червня 2013 року. Зобов'язано ВДВС Дрогобицького МУЮ в межах строків та у порядку, встановленому законом, вчинити дії, спрямовані на реальне виконання виконавчого листа №1306/5648/2012.

Ухвала мотивована тим, що така постанова від 18 червня 2013 року винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та ґрунтується на неправдивій інформації щодо факту виконання боржником рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року залишена без змін.

Ухвала мотивована тим, що акт державного виконавця, на підставі якого 18 червня 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, не відповідає дійсним обставинам справи про виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року про демонтаж металевих стовпців та сітки, а тому судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся із касаційною скаргою на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року, у якій просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження. ОСОБА_3 зазначає, що факт виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року встановлено рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року у справі № 442/4976/13. Стягувач не довела належними та допустимими доказами, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року фактично невиконане. Вказує, що суд першої інстанції не залучив ОСОБА_3 до участі у розгляді справи, тим самим обмежив його доступ до правосуддя та порушив право на захист.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відхилити касаційну скаргу і оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що оскаржена постанова не надсилалася боржника, а отримана особисто у листопаді 2015 року, тому строк звернення до суду не пропущений. ОСОБА_2 вказує, що рішення суду у справі № 1306/5648/2012 не виконане боржником, що підтверджується актом державного виконавця від 13 вересня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 22 квітня 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист № 1306/5648/2012. Цей виконавчий лист стягувачам направлено до ВДВС Дрогобицького МУЮ. На початку 2014 року ОСОБА_2 усно звернулася до ВДВС Дрогобицького МУЮ щодо стану виконання цього виконавчого листа, де їй було повідомлено, що на даний час виконавче провадження ще є не виконаним, тому їй необхідно написати повторну заяву до їхнього відділу щодо виконання виконавчого листа.

12 березня 2014 року державним виконавцем Думич М. І ВДВС Дрогобицького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42433988 із виконання виконавчого листа №1306/5648/2012, та надано боржнику ОСОБА_3 строк для добровільного (самостійного) виконання рішення до 18 березня 2014 року. Копію цієї постанови ОСОБА_2 отримала у ВДВС Дрогобицького МУЮ.

Оскільки із 12 березня 2014 року до вересня 2015 року із ВДВС Дрогобицького МУЮ не було будь-якої інформації по виконанню виконавчого листа, то 14 вересня 2015 року вона знову звернулася до ВДВС Дрогобицького МУЮ про стан виконання виконавчого провадження, із письмовою заявою. На що, отримала відповідь з ВДВС Дрогобицького МУЮ за № 2389 від 15 жовтня 2015 року, у якій зазначено, що ще 18 червня 2013 року державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МУЮ Бонтей М. І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження із виконання виконавчого листа №1306/5648/2012 від 01 квітня 2013 року, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, у зв'язку з його фактичним виконанням.

21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась із черговою заявою до ВДВС Дрогобицького МУЮ про надання копій документів із матеріалів виконавчого провадження, в тому числі і копії оскарженої постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №37912575 від 18 червня 2013 року.

18 листопада 2015 року на цю заяву ОСОБА_2 отримано ряд документів, зокрема: копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №37912575 від 10 травня 2013 року; копію постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №37912575 від 18 червня 2015 року, та копію акту державного виконавця від 13 червня 2013 року, яким держаним виконавцем ВДВС Дрогобицького МУЮ Бонтей М. В. встановлено факт реального виконання боржником за виконавчим документом ОСОБА_3 виконавчого листа із виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Встановивши, що акт державного виконавця, на підставі якого 18 червня 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, не відповідає дійсним обставинам справи про виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року про демонтаж металевих стовпців та сітки, суди зробили обґрунтований висновок про незаконність постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №37912575 від 18 червня 2013 року, та про необхідність задоволення скарги ОСОБА_2

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду. Оскільки, як встановлено апеляційним судом, оскаржену постанову ОСОБА_2 отримала лише 18 листопада 2015 року.

Також необґрунтованими є доводи, що факт виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року встановлено рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2014 року у справі № 442/4976/13. Оскільки цим рішенням апеляційного суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою. При цьому апеляційний суд не досліджував факт виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року, а лише процитував зміст постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 червня 2013 року, яка є предметом оскарження у цій справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило