Справа № 355/1495/18
Провадження № 2/355/791/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лисюка О.Д.

за участю секретаря судового засідання Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі відповідач) про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з нею проживає та знаходиться на її утриманні неповнолітній син. Відповідач своїх зобовязань щодо утримання сина не виконує, матеріальної допомоги не надає, що ставить її в надзвичайно скрутне матеріальне становище.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву на позовну заяву в якій просить суд стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовуючи свою заяву, відповідач посилається на те, що на даний час у нього змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки, 18 грудня 2018 року, він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, і має від нового шлюбу малолітню доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дружина, новонароджена дитина, а також малолітня донька дружини від першого шлюбу, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходяться на його утриманні. Середньомісячний розмір його заробітної плати становить близько 5000,00 гривень. Зазначає, що у разі стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі це призведе до погіршення матеріального становища членів сімї, які перебувають на його утриманні.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що розмір аліментів на утримання сина не є завищеним, оскільки потрібно здійснювати витрати для забезпечення розвитку, навчання, здоровя дитини, та не є таким розміром, що створить відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. Разом з тим, позивач звертає свою увагу, що відповідач є батьком дитини та відповідно до норм законодавства повинен утримувати та дбати про його фізичний та духовний розвиток до досягнення сином повноліття. Просить суд позовну заяву задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на ті підстави, що були ним викладені у заяві поданій до суду. Погоджується сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі не 1/4, як зазначено позивачем в позовній заяві, а в розмірі 1/6 частини.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Судом на підставі частини 1 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), під час судового розгляду справи здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом та зміст спірних правовідносин.

27 липня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого, присвоєно прізвище дружині ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії 1-БК №193137 від 27 липня 2002 року (а.с. 7).

Від спільного подружнього проживання сторони мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якого батьком записано ОСОБА_2, а матірю записано ОСОБА_3 (а.с. 7).

04 листопада 2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, відновлено її дошлюбне прізвище ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії 1-ОК №048570 від 04 листопада 2008 року (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 9), 25 вересня 2010 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого, присвоєно прізвище дружині ОСОБА_8.

Неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №897, виданою Баришівською селищною радою Київської області 10 жовтня 2018 року (а.с. 10).

Як вбачається з наданого відповідачем свідоцтва про шлюб, виданого Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 18 грудня 2018 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано 18 грудня 2018 року (а.с. 33).

Свідоцтво про народження свідчить про те, що 12 січня 2018 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_5 (а.с. 34).

Від першого шлюбу ОСОБА_4 має малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно якого батьком записано ОСОБА_9, а матірю записано ОСОБА_4 (а.с. 35).

V. Мотивація позиції суду.

У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів.

Суд зауважує, що така обставина, що відповідач зареєстрував шлюб вдруге, утримує трьох членів нової родини, а тому немає змоги сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі, не є беззаперечною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків, який визначений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та закріплюється в сімейному законодавстві.

Проаналізувавши все вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки сторони від спільного подружнього проживання мають дитину, яка утримується за рахунок позивача, відповідач є особою працездатною, молодого віку, батьком, який за законом зобов'язаний утримувати свою дитину до повноліття та ним не надано належних та безспірних доказів погіршення його матеріального стану в разі стягнення з нього аліментів у зазначеному позивачем розмірі, суд вважає заперечення відповідача щодо позовних вимог, безпідставними.

Визначаючи розмір аліментів, відповідно до статті 182 СК Суд враховує:

-стан здоров'я та матеріальне становище дітей;

-стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

-відсутність у платника непрацездатних батьків та наявність іншої дитини від першого шлюбу;

-відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

-відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

-також враховуються інші обставини, що мають істотне значення.

Сукупність приведених доказів, їх оцінка переконують суд про наявність підстав для стягнення з відповідача коштів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З 1 січня 2018 року встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1762 грн., відповідно до ст. 7 Закону «Про державний бюджет на 2018 рік».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи ту обставину, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 180-183 СК України, суд

ВИРІШИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер 30.23303248, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з дня предявлення позову до суду, тобто з 10.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 704,80 ( сімсот чотири грн.80 коп.) за розгляд справи в суді.

Реквізити для сплати судового збору: розрахунковий рахунок 6001, Отримувач коштів ГУК у м. Києві / м. Київ/ 22030106, Код отримувача ( код за ЄДРПОУ ) 37993783, Банк отримувача : Казначейство України ( ЕАП), Код банку отримувача : 899998, Код класифікації доходів бюджету : 22030106

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Баришівського районного суду

Київської області ________________ ОСОБА_10

Повний текст судового рішення складено

22.12.2018 року