Дата документу 17.05.2018
Справа № 334/8144/17
Провадження № 2/334/1655/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Добрєва М.В.,

при секретарі - Череп М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, вказавши, що 18.11.2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб в Ленінському відділі РАЦС ЗМУЮ, актовий запис № 771.

Від цього шлюбу мають малолітню дочку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка у даний час проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

Шлюб видався невдалим, відповідач не дбав про сім'ю, проживав своїм власним життям, тому рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.07.2015 року шлюб було розірвано. Також, рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.02.2017 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі 1228,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини. Починаючи з 15.03.2017р. відповідач ОСОБА_2 проводив часткову оплату нарахованих аліментів.

Розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено.

Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не бере участі у вихованні доньки. Також, своїм негативним ставлення до позивачки, негативно впливає і на дитину.

Під час шлюбу відповідач часто влаштовував сварки вдома, все це відбувалося в присутності дитини, що негативно впливало на її психіку та моральне виховання дитини.

У теперішній час у позивачки утворилася нова сім'я, її новий чоловік дуже кохає доньку від першого шлюбу та приймає участь у її вихованні, дбає про її матеріальний, моральний та психосоціальний стан.

Позбавлення відповідача батьківських прав на думку позивачки позитивно вплине на інтереси дитини та сприятиме захисту прав доньки в майбутньому.

Позивачка просить суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_4 позов підтримали і просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання призначені на 15.03.2018р., 17.04.2018р., 19.04.2018р., 17.05.2018р. не з'явився з невідомих суду причин, про день і час судових засідань повідомлений у встановлений законом порядку, направляв до суду заяви про розгляд справи в його відсутність, проти позову заперечує.

20.02.2018р. судом був отриманий відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що від шлюбу з позивачкою ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3.

У 2015 році шлюб було розірвано, рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.02.2017 року з нього на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1228,00 грн.

20.06.2017 року ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя заочне рішення було скасоване і 08.11.2017 року позов ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів було задоволено частково, стягнуті аліменти в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на день подачі відзиву ОСОБА_1 виконавчий лист до виконання не пред'являла.

15.01.2017 року він приватизував квартиру № АДРЕСА_1 не тільки на членів родини, які проживають у квартирі, а й на доньку, ОСОБА_3, яка проживає разом з матір'ю та її нинішнім чоловіком.

ОСОБА_1 не дає йому можливості спілкуватися з донькою та не виконує Розпорядження № 491 Голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району від 17.07.2017р. «Про порядок участі у вихованні та спілкуванні гр..ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_2.».

Також, він звертався до ГУНП Національної поліції України в Запорізькій області 29.07.2017р., 30.07.2017р., 31.07.2017р. щодо невиконання гр..ОСОБА_1 Розпорядження № 491 і отримав відповідь, що за результатами проведеної перевірки ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не виявлено.

Оскільки ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, ним подана до Ленінського районного суду м.Запоріжжя позовна заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дочкою.

Те, що у позивачки утворилася нова сім'я не є підставою для позбавлення його батьківських прав, він не відмовляється від виконання батьківських обов'язків і просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району просив прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, враховуючи висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред'явлений обгрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст..89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с.10).

18.11.2011 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб в Ленінському відділі РАЦС ЗМУЮ, актовий запис № 771, який рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.07.2015 року було розірвано.

Після розлучення малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 і відвідує Запорізький навчально-виховний комплекс № 109 Територіального відділу освіти Дніпровського району.

До суду був наданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа № 334/7678/16-ц, виданий 12.12.2017р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 800,00 грн. щомісяця, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття складений державним виконавцем Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя Персидською Т.О., відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів за період з грудня 2016 року по 01.05.2018 року становить 20 000,00 грн., що спростовує твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 виконавчий лист до виконання не пред'являла.

На а.с.12-15 містяться пояснювальні листи працівників ЗНВК № 109 стосовно скарги ОСОБА_2 щодо участі батька у вихованні доньки, відповідно до яких після спілкування з батьком дитина стала плаксивою, постійно знаходиться біль вихователя, боячись того, що батько прийде і забере її. Також, ОСОБА_2 було запропоновано прийти на свято до доньки, брати участь у батьківському комітеті, але батько від пропозицій відмовився.

Суду був наданий висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 05/01-27/0382 від 14.05.2018р., відповідно до якого ОСОБА_2 виплачує аліменти на малолітню ОСОБА_3, а також те, що через конфлікті взаємовідносини з гр..ОСОБА_1 ОСОБА_2 не вдається підтримувати стосунки з донькою у повній мірі, вважають недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 50-51 ).

Зазначений висновок не повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами.

На підставі запиту адвоката ОСОБА_4 було проведено обстеження керівником кафедри психології Запорізького національного університету ОСОБА_6 з метою визначення характеру взаємовідносин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з кожним із осіб, що формують родину у її сприйнятті; встановлення рівня психологічної прив'язаності дитини, а також якості емоційного зв'язку з батьками та іншими членами його сім'ї, з'ясування ролі кожного з батьків у житті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, надання характеристики того, яким чином батько ОСОБА_2, і мати ОСОБА_1 впливають на світосприйняття та світогляд дитини, на формування її особистості, поглядів, поведінки та психіки, позитивний та негативний вплив на світосприйняття та психо-емоційний стан дитини від спілкування з біологічним батьком.

03.05.2018 року дане обстеження було проведено і згідно висновків:

1.У процесі обстеження було з'ясовано, що ОСОБА_3 ідентифікує себе зі своєю родиною, в якій вона проживає (батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_1). Родину сприймає повною, веселою та щасливою, в якій їй дуже комфортно, дитина відчуває теплі і ніжні почуття до батьків.

2.У процесі спілкування з ОСОБА_3 були виявлені теплі емоційні взаємовідносини з мамою - ОСОБА_1 та її теперішнім чоловіком ОСОБА_7, до якого дитина емоційно прив'язана та називає його батьком. Вона їх любить і в процесі сімейної взаємодії з ними почуває себе комфортно, спокійно і стабільно. До свого біологічного батька ОСОБА_2 ОСОБА_3 відноситься емоційно негативно, він являється для неї фруструючим фактором та викликає у дитини тривогу та страх відносно власного психологічного благополуччя.

3.До нинішнього чоловіка матері ОСОБА_7 ОСОБА_3 відноситься емоційно позитивно, відчуває до нього прихильність, яка базується на увазі й турботі зі сторони ОСОБА_7 Сім'ю в якій проживає ОСОБА_3 з мамою ОСОБА_1 і її нинішнім чоловіком ОСОБА_7 ОСОБА_3 вважає повною, щасливою і їй психологічно благополучно в оточенні її батьків.

4.ОСОБА_3. пам'ятає свого біологічного батька ОСОБА_2 і ці спогади формують той негативний образ батька який є у ОСОБА_3, він заснований на спогадах про дії психологічного і фізичного насилля направлених на адресу її мами ОСОБА_1, яку вона любить і відносинами з якою вона дуже дорожить. А дії батька ОСОБА_2 на даний момент ОСОБА_3 трактує як агресивні спрямовані на те, щоб забрати її у мами і це порушує її спокій і психологічне благополуччя.

5.ОСОБА_3. на даний момент проживає і в подальшому бажає проживати з мамою ОСОБА_1 та дужу хвилюється, що батько ОСОБА_2 може забрати її від мами.

6.На даний момент ОСОБА_2 є фруструючою особою для ОСОБА_3 так як зі слів дитини він промовляв, що забере її від мами. Такі вербальні і невербальні дії (прихід з поліцією, прихід в дошкільний заклад і спілкування з дитиною без її на те згоди) лякають дівчинку і шкодять її психологічному3 благополуччю.

7.Повне припинення спілкування дитини з біологічним батьком не матимеме для дитини психотравмуючого впливу тому, що зараз спілкування припинено за ініціативою батька, що слідує зі спілкування з дитиною якого дитина не бачила вже майже рік. Натомість поновлення спілкування якщо можливе то лише дозовано з 1 разу на місяць збільшуючи кількість до встановленої судом за для запобігання повернення пригніченого стану та тяжких спогадів. Відновлення спілкування біологічного батька з дитиною можливе як нове знайомство лише з позитивних емоцій та з запобіганням спілкування біологічних батьків між собою в присутності дитини. До того ж поновлення спілкування з біологічним батьком може мати наслідком розірвання тісних психічних та емоційних зв'язків дитини з фактичним батьком, що може відобразитися на погіршенні сприйняття інформації дитини, погіршення настрою, замкнутості, небажання розвитку та отримання позитивних емоцій. Тісний зв'язок у фактичного батька з дитиною, який склався більш тісний ніж з матір'ю, що видно з формату бесід, огляду фотокарток та малюнків, де дитина зображає себе з батьком ОСОБА_10. При уявній розповіді про майбутнє скрізь також фігурує фактичний батько ОСОБА_10. При аналізі всього вище викладеного, можна впевнено сказати, що внаслідок психічної травми, яку перенесла дитина, свідком дій та подій яких стала, її свідомість замінила біологічного батька фактичним і дитина, знайшовши в характері батька ОСОБА_10 риси бажані для себе, не уявляє для себе іншого батька, хоча відмічає його наявність як склавшийся факт.

Відповідно до ч.3 ст.157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Таким чином, до свого біологічного батька ОСОБА_2 ОСОБА_3 відноситься емоційно негативно, він являється для неї фруструючим фактором та викликає у дитини тривогу та страх відносно власного психологічного благополуччя, що перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 р. під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 76, 78, 81, 89 ЦПК України, ст.ст.164, 165, 166 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р., Законом України "Про охорону дитинства", постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення довести до відома відділу реєстрації цивільного стану Дніпровського району м.Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.