Дата документу 21.11.2018 Справа № 331/1119/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1119/18 Головуючий у 1 інстанції Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/807/276/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.05.2010 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 13200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушує вимоги кредитного договору, у зв'язку з чим і виникла заборгованість у розмірі 117000 грн.

Враховуючи вищенаведене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 117000 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 07 вересня 2018 року (а.с.156), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи.

01.10.2018 року ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу у якому казав, що рішення суду на його думку є законним і обґрунтованим, просив рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.06.2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Згідно ст.1054 ЦПК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статтею 208 ЦК України передбачено випадки, коли правочини мають вчинятися в певній формі, в залежності від виду правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 25.05.2010 року написав Анкету-заяву, в розділі заяви (мовою оригіналу - російською) зазначено: "ознакомившись с условиями и правилами предоставления банковских услуг, тарифами банка прошу предоставить мне перечисленные ниже услуги" "изъявляю желание оформить на свое имя" та галочкою позначено навпроти графи "зарплатная карта", при цьому, позивач посилається на те, що відповідачу було надано кредитний ліміт в розмірі 13200,00 грн., посилаючись при цьому на заяву, яка нібито була підписана відповідачем разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" 25.05.2010 року б/н., однак, із вищезазначеної Анкети-заяви, наданої позивачем як доказ надання відповідачу кредитного ліміту на картку, зазначено графи (мовою оригіналу- російською): "платежная карта кредитка "универсальная", "карта GOLD", "укажите желаемый кредитный лимит по платежной карте кредитка "универсальная"/ GOLD" - які не заповнено (а.с.12-зворот), а отже зазначене спростовує посилання позивача на цей доказ, що позивачем було написано заяву на отримання кредиту та підтверджує посилання відповідача про те, що ним 25.05.2010 року було написано заяву з метою отримання картки для отримання заробітної плати з місця роботи, при цьому надана копія трудової книжки відповідачем, як доказ того, що 25.05.2010 року він був прийнятий на роботу - п.2 (а.с.74) - підтверджує посилання відповідача, позивачем не спростоване належними доказами зазначеного посилання відповідача.

Аналізуючи наданий позивачем як письмовий доказ вищезазначену Анкету-заяву від 25.05.2010 року, судом першої інстанції було вірно встановлено, що вона навпаки спростовує посилання позивача що зазначеною заявою відповідач виявив бажання про отримання кредитних коштів шляхом встановлена кредитного ліміту на картковий рахунок, а отже і посилання позивача, що вказаною заявою відповідач підтвердив свою згоду з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" складає між відповідачем та Банком Договір, який позивач зазначає як кредитний і посилання позивача на те, в Анкеті-заяві зазначено: "Я ознайомився(-ласть) і згоден(-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку…", а отже відповідач підписавши Анкету-Заяву підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Крім того, надане позивачем (мовою оригіналу - російською) "Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 г. №СП-2010-256", вірність оригіналу яких засвідчена печаткою ПАТ КБ "ПриватБанк" - не містить підпису відповідача (а.с.14-37), як і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с.13), а отже позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме ці Умови і правила є складовою частиною укладеного між сторонами, як зазначає позивач, кредитного договору від 25.05.2010 року б/н., що саме на ці Умови погодився відповідач (що також узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 16.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, у постанові від 30.01.2018 по справі №128/4810/15-ц, та постанові від 18.04.2018 по справі №234/10860/16-ц).

Отже, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було доведено та не надано належних та допустимих доказів для підтвердження саме укладання між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 25.05.2010 року кредитного договору, тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у задоволені позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у повному обсязі.

Разом із тим суд припустився помилки у застосуванні матеріального закону.

Відмовляючи ПАТ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність,суд одночасно відмовив у позові і на підставі пропуску позовної давності, що за вимогами ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові і суперечить роз"ясненням, наданим у абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. "Про судове рішення у цивільній справі", тому колегія приходить до висновку, що ці підстави відмови у позові підлягають виключенню із мотивувальної частини рішення суду.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини рішення суду підставу для відмови в позові з підстав пропуску строку позовної давності, в іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року у цій справі змінити в мотивувальній частині щодо відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом. Виключити із мотивувальної частини рішення висновки суду щодо відмови Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: