Справа № 127/4420/16-ц
Провадження № 22-ц/772/1035/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Прокопчук А. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 рокуСправа № 127/4420/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Панасюка О.С. (суддя - доповідач), суддів: Шемети Т.М., Зайцева А.Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у складі судді Прокопчук А.В. 23 березня 2018 року в м. Вінниці (повний текст рішення складений 23 березня 2018 року), -

встановив:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 12 грудня 2012 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 3000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором виконувала не належним чином, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 15398 грн 06 к., з яких заборгованість за кредитом становить 5766 грн 82 к., заборгованість по процентах за користування кредитом - 7321 грн 81 к., заборгованість за пенею та комісією - 1100 грн 00 к., штраф (фіксована частина) - 500 грн 00 к., штраф (процентна складова) - 709 грн 43 к.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 14398 грн 06 к., яка складається із: заборгованості за кредитом - 5766 грн 82 к.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 7321 грн 81 к.; заборгованості за пенею та комісією - 100 (сто) грн 00 к.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн 00 к. та штрафу (процентна складова) - 709 грн 43 к.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_3 допустила заборгованість в розмірі 5 766 грн 82 к. по тілу кредиту (збільшення кредитного ліміту здійснювалось банком на законних - встановлених договором, зокрема пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг - підставах); 7321 грн 81 к. заборгованості по процентах за користування кредитом, також погодившись у цій частині із розрахунком, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк». Обґрунтування на спростування доводів відповідача про безпідставне збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки по кредиту рішення не містить. Так само суд погодився із нарахуванням банком штрафів в розмірі 500 грн 00 к. фіксована частина та 709 грн 43 к. процентна складова, але оскільки ОСОБА_3 є інвалідом II групи на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зменшив суму пені та комісії до 100 грн 00 к.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги її доводи про безпідставне підвищення процентів по кредиту з 30 % до 34,8% (у період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року), та з 34,8% до 43,2 % (у період з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2016 року), завищення тіла кредиту з 3000 грн 00 к. до 5766 грн 82 к. ПАТ КБ «ПриватБанк» також безпідставно збільшив суму штрафів в понад 5 разів. Суд також не застосував річний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Відзив на апеляційну скаргу від ПАТ КБ «ПриватБанк» не надходив.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VШ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно із підпунктом 8 пункту 1 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VШ від 03 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Частини перша та друга статті 367 ЦПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 шляхом приєднання укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних. ОСОБА_3 неналежно виконувала умови договору, у зв'язку з чим допустила заборгованість по сплаті тіла кредиту та процентів.

Як видно з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_3 (картрахунок НОМЕР_2 від 30 серпня 2013 року) 30 серпня 2013 року, 01 вересня 2013 року, 02 вересня 2013 року та 12 вересня 2013 року банком в односторонньому порядку здійснювалась зміна кредитного ліміту (а. с. 9).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором станом на 31 січня 2016 року, 01 вересня 2014 року процентну ставку за кредитом було змінено з 30% річних до 34,8% річних, а з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2016 року включно з 34,8% до 43,2% річних ( а. с. 7 - 8).

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

За змістом частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк.

Згідно із частинами 1 - 5 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Проте, всупереч цим вимогам закону у справі немає доказів встановлення у кредитному договорі порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Отже, банк не мав законних підстав змінювати проценту ставку за кредитом, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 процентів на користь позивача в розмірі 7321 грн 81 к. апеляційний суд вважає необґрунтованим.

Так, відповідно до пунктів 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з пунктами 1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять.

Згідно з пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Відповідно до статті 55Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Конституційний Суд України у рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначив, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16).

Крім того, всупереч роз'ясненням, що містяться у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не навів у мотивувальній частині рішення розрахунку, з якого він виходив при задоволенні грошових вимог.

При проведенні розрахунку апеляційний суд виходить із того, що станом на 01 вересня 2014 року (до моменту одностороннього збільшення банком процентної ставки) залишок поточної заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту) становив 3054 грн 66к. (заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом відсутня).

Отже, заборгованість за процентами за користування кредитом має здійснюватися таким чином:

3054 грн 66 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту) станом на 31 серпня 2014 року = 1 день) = 916 грн 40 к. : 360 (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 1 день = 2 грн. 55 к. проценти по кредиту + (залишок по процентам 63 грн 75 к. = 66 грн 30 к.(залишок боргу по процентам);

2). 01 вересня 2014 року внесено 270 грн 00 к.:

3054 грн 66 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту станом на 01 вересня 2014 року = 1 день) = 916 грн 40 к. : 360 (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 1 день прострочення = 2 грн. 55 к. + 66 грн 30 к. залишок боргу за процентами = 68 грн 85 к., 270 грн 00 к. - 68 грн 85 к. = 201 грн 15 к. (3054 грн 66 к. - 201 грн 15 к. = 2853 грн 5 к. тіло кредиту);

3). В період з 01 вересня 2014 року по 10 вересня 214 року внесено 200 грн. 00 к.:

2853 грн 50 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту у період з 01 вересня 2014 року по 10 вересня 214 року = 9 днів) = 856 грн 05 к. : 360 = 2 грн 37 к. х 9 день = 21 грн 40 к., 200 грн 00 к. - 21 грн 40 к. = 178 грн 60 к. (2853 грн 50 к. - 178 грн 60 к.= 2674 грн 90 к.);

4). В період з 10 вересня 2014 року по 16 вересня 214 року внесено 210 грн. 00 к.:

2674 грн 90 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту у період з 10 вересня 2014 року по 16 вересня 214 року = 6 днів) = 802 грн 47 к. : 360 = 2 грн 23 к. х 6 день = 13 грн 37 к., 210 грн 00 к. - 13 грн 37 к. = 196 грн 63 к. (2674 грн 90 к. - 196 грн 63 к.= 2478 грн 27 к.);

5). 17 вересня 2014 року внесено 10 грн 00 к.:

2478 грн 27 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту 17 вересня 2014 року = 1 день) = 743 грн 48 к. : 360 = 2 грн 06 к. х 1 день = 2 грн 06 к., 10 грн 00 к. - 2 грн 06 к. = 7 грн 94 к. (2478 грн 27 к. - 7 грн 94 к.= 2470 грн 33 к.);

6). В період з 18 вересня 2014 року по 17 жовтня 2014 року відповідачем внесено 300 грн.:

2470 грн 33 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту період з 18 вересня 2014 року по 17 жовтня 2014 року = 29 днів) = 741 грн : 360 = 2 грн 05 к. х 29 день = 59 грн 69 к., 300 грн 00 к. - 59 грн 69 к. = 240 грн 31 к. (2470 грн 33 к. - 240 грн 31 к.= 2230 грн 02 к.);

7). В період з 18 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2014 року відповідачем внесено 300 грн.:

2230 грн 02 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту період з 18 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2014 року = 13 днів) = 741 грн : 360 = 1 грн 85 к. х 13 день = 24 грн 15 к., 300 грн 00 к. - 24 грн 15 к. = 275 грн 85 к. (2230 грн 02 к. - 240 грн 31 к.= 1989 грн 71 к.);

8). В період з 31 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року відповідачем внесено 300 грн 00 к.:

1989 грн 71 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту період з 31 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року = 12 днів) = 596 грн 91 к. : 360 = 1 грн 66 к. х 12 день = 19 грн 89 к., 300 грн 00 к. - 19 грн 89 = 280 грн 11 к. (1989 грн 71 к. - 280 грн 11 к.= 1709 грн 60 к.);

9). В період з 13 листопада 2014 року по 21 квітня 2015 року відповідачем внесено 400 грн 00 к.:

1709 грн 60 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту період з 13 листопада 2014 року по 21 квітня 2015 року = 159 днів) = 512 грн 88 к. : 360 = 1 грн 42к. х 159 день = 226 грн 52 к., 400 грн 00 к. - 226 грн 52 к. = 173 грн 47 к. (1709 грн 60 к. - 173 грн 47 к.= 1536 грн 13 к.);

10). За період 22 квітня 2015 року по 31 січня 2016 року заборгованість скаладає: 1536 грн 13 к. х 30 % (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту період з 22 квітня 2015 року по 31 січня 2016 року = 284 дні) = 460 грн 83 к. : 360 (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору)= 1 грн 28к. х 284 день = 363 грн 55 к. сума залишку заборгованості за процентами на прострочену заборгованість;

Таким чином сума заборгованості (залишок заборгованості за надання кредиту (тіло кредиту)) станом на 31 січна 2016 року становила 1536 грн 13 к., а сума залишку заборгованості за процентами на прострочену заборгованість станом на 31 січна 2016 року становила 363 грн 55 к.

Крім того, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 пені в розмірі 100 грн 00к. за останні дванадцять місяців до звернення позивача з цим позовом з огляду на таке.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Умовами договору, а саме пунктами 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочення зобов'язань, передбачених пунктами 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 Умов та Правил.

Даним пунктом визначено, що пеня це базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

У той же час, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 12 грудня 2012 року станом на 31 січня 2016 року ОСОБА_3 нараховувалася пеня щомісячно в твердій грошовій сумі (100 грн.), а не у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, як передбачено частиною 3 статті 549 ЦК України.

Відповідно до Умов та Правил пеня складається з двох частин: процентної, що нараховується за кожний день порушення зобов'язання та твердої суми. Процентна частина банком не нараховувалась, а пред'явлено до стягнення лише тверду частину - по 100 гривень щомісячно, що не відповідає встановленому частиною 3 статті 549 ЦК України її визначенню.

Не можна погодитись і з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_3 штрафів: 709 грн 43 к. процентна складова та 500 грн 00 к фіксована частина.

Так, частина 2 статті 549 ЦК України визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання.

Заявлений до стягнення штраф (процентна складова) в сумі 709 грн 43 к. дійсно дорівнює 5% від суми заборгованості, нарахованої банком, але з урахуванням простроченої заборгованості, визначеної судом (1536 грн 13 к. по тілу кредиту та 363 грн 55 к. заборгованість по процентах) з відповідача підлягає стягненню 94 грн 98 к. штрафу (5% від загальної суми простроченого боргу).

В той же час фіксована частина штрафу - 500 грн., не відповідає положенню закону, яке визначає поняття штрафу, а тому не може таким вважатись, в заявку з чим позовна вимога в цій частині, задоволенню не підлягає.

Отже, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази, що знаходяться у справі, виніс рішення з порушення норм процесуального та неправильно застосував норм матеріального права, рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог та в частині розподілу судових витрат з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 грудня2012 року за розрахунком процентної ставки - 30 % річних, станом на 31 січня 2016 року в розмірі 1994 грн 66 к., з яких : 1536 грн 13 к. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 363 грн 55 к. - заборгованість по процентах за користування кредитом та 94 грн 98 к. штрафу за прострочення виконання зобов'язання за договором.

Крім того, беручи до уваги положення частини 13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що судовий збір в розмірі 178 грн 45 к. (1378 грн 00 к. х 12,95 % (задоволена частина позовних вимог) слід компенсувати на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пропорційно до задоволеної частини позовних вимог за рахунок держави, оскільки ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи по зору та звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 56), а також слід стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1799 грн 32 к. (2067 грн х 87,05 % (задоволена частина апеляційної скарги).

Керуючись п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 141, 258 ч.4, 259 ч.1, 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої у АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код єдиного державного реєстру підприємств та організацій України - 14360570, рахунок № 3111, код банку № 305299, м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги буд. № 50, заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 грудня 2012 року станом на 31 січня 2016 року в розмірі 1994 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто чотири) грн 66 к., з них : 1536 (одна тисяча п'ятсот тридцять шість) грн 13 к. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 363 (триста шістдесят три) грн 55 к. - заборгованість по процентах за користування кредитом та 94 (дев'яносто чотири) грн 98 к. штрафу за прострочення виконання зобов'язання за договором.

У решті позову відмовити.

Компенсувати за рахунок держави на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код єдиного державного реєстру підприємств та організацій України - 14360570, рахунок № 3111, код банку № 305299, м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги буд. № 50, судовий збір в розмірі 178 (сто сімдесят вісім) грн 45 к. за подання позову.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код єдиного державного реєстру підприємств та організацій України - 14360570, рахунок № 3111, код банку № 305299, м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги буд. № 50, на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1799 (одна тисяча сімсот дев'яносто дев'ять) грн 32 к. за наступними платіжними реквізитами: Отримувач: УК у м. Вінниці (м. Вінниця), 22030101 Код Банк: ГУ ДКСУ у Вінницькій області МФО: 802015 № 0002).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ Т.М. Шемета

/підпис/ А.Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом О.С. Панасюк