Провадження № 22-ц/802/83/18 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-банк" про визнання угоди та договору частково недійсним та стягнення коштів за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 22 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Альфа-банк» про визнання угоди та договору частково недійсним та стягнення коштів.

Позов обґрунтовує тим, що 07 серпня 2014 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500507491. За умовами договору відповідач надав позивачу особисті кредитні ресурси в розмірі 97293,38 гривень зі сплатою відсотків. 15 липня 2016 року було також укладено між сторонами Угоду про надання особистого кредиту № 500558797, відповідно до якого відповідач надав позивачу особисті кредитні ресурс на суму 150220 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом.

Пунктом 2.8 Кредитного договору№ 500507491 від 07.08.2014 року зазначено: Банк надає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає Кредит на наступних умовах: 2.8. Комісійна винагорода Банку: 2.8.1 - за управління Кредитом - 1,79% , за період з першого місяця користування Кредитом по 60-й місяць користування Кредитом - 1, 79% від суми Кредиту. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті розраховується від суми Кредиту, зазначеної в п. 2.1. Розділу № 1 цього Договору - Сума Кредиту, валюта Кредиту - 97 293, 38 грн. - та сплачується Позичальником щомісячно за кожний місяць користування Кредитом відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору та його невід'ємною частиною. Зазначена в цьому підпункті винагорода нараховується починаючи з дня надання Кредиту або першого періоду, який передбачає сплату комісії за управління кредитом, по дату остаточного повернення Позичальником кредиту, що вказана в п. 2.3. Розділу № 1 цього Договору. В будь-якому випадку сплата Позичальником комісійної винагороди за кредитом здійснюється не пізніше дати остаточного повернення Кредиту за цим Договором».

Також, підпунктом «д» пунктом 1 частиною 3 Угоди про надання особистого кредиту № 500558797 зазначено: «За надання послуг, що вказані в цьому пункті, встановлюється наступна комісійна винагорода, яка сплачується Позичальником в порядку та в строки, визначені нижче, а саме:

3.1. Комісія за розрахунково-касове обслуговування, а саме: (д) обслуговування кредитної заборгованості (Пакет послуг - 6), сплачуватиметься Позичальником в розмірі 3600.00 грн. без ПДВ. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті, сплачується Позичальником щомісячно за кожний місяць користування Кредитом відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цієї Угоди про надання кредиту та є невід'ємною частиною Угоди. Зазначена в цьому підпункті комісійна винагорода нараховується Банком починаючи з дня надання Кредиту по дату остаточного повернення Кредиту, що вказана в п. 4 цього Акцепту пропозиції про укладання Угоди про надання кредиту. Також в будь-якому випадку Позичальником сплачується комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті, за останній місяць користування Кредитором не пізніше дати остаточного повернення Кредиту за Угодою про надання кредиту».

Таким чином, за Кредитним договором позивач сплачувала Комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1 741, 55 гривень, тобто за весь час дії цього Договору сплатила 19 157,05 гривень. Так само, за Угодою про надання особистого кредиту щомісяця з позивача стягувалось на користь банку за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості по 3 600 гривень, за 10 місяців (з серпня 2016 року по травень 2017 року) позивачем сплачено 3 600x10 - 36 000 гривень.

Зазначала, що на день звернення з даним позовом до суду за Кредитним договором та за Угодою про надання особистого кредиту загальна сума стягнутих з позивача коштів на користь банку становить 36 000 + 17 415, 50 = 53 415,50 гривень, які останньою були сплачені на користь банку.

Вважає, що є несправедливими положеннями Угоди та Кредитного договору, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та інших платежів на користь Банку без обґрунтування вартості супутньої послуги, тому вважає, що ці пункти Угоди та Договору є несправедливим умовами щодо споживача відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ « Про захист прав споживача», а тому є всі підстави для визнання таких положень недійсним з моменту укладання Кредитного договору та Угоди.

Просить визнати недійсним підпункт «д» пункту 1 частини 3 Угоди про надання особистого кредиту № 500558797 від 15 липня 20-16 року - комісійна винагорода за обслуговування кредитом в розмірі 3600 гривень та визнати недійсним пункт 2.8 Кредитного договору № 500507 491, який укладений 07 серпня 2014 року від 07 серпня 2014 року-комісійна винагорода банку за управління Кредитом 1, 79% .

Стягнути з відповідача на її користь 53415, 50 гривень сплаченої комісії за Кредитним договором та Угодою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ПАТ «Альфа-Банк» просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам норм закону.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не точно зазначено, який саме пункт кредитного договору слід визнати недійсним, оскільки п. 2.8 кредитного договору містить підпункти , а саме 2.8.1, 2.8.2, 2.8.3, 2.8.4 , 2.8.5, а тому позивачем не обґрунтовано щодо підстав та необхідності скасувати п.2.8 кредитного договору. Відмовляючи в задоволені позову в частині визнання недійсним п. «д» Угоди про надання особистого кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтвердження укладання такої угоди та наявність з цього приводу спірних правовідносин.

Проте, такі висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2014 року між сторонами було укладено кредитний договір № 500507491, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 97293, 38 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,99% річних з кінцевою датою повернення кредиту 08 серпня 2017 року ( а.с.11).

Пунктом 2.6 кредитного договору передбачено, що порядок повернення кредиту сплати відсотків та інших платежів за цим договором здійснюється щомісяця відповідно до графіка платежів, який є додатком № 1 до цього договору та є невід'ємною частиною

Пунктом 2.8 договору передбачено комісійну винагорода банку, а саме:

п. 2.8.1 за управління кредитом - 1,79% , за період з першого місяця користування Кредитом по 60-й місяць користування кредитом - 1,79% від суми кредиту. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті розраховується від суми кредиту, зазначеної в п. 2.1. розділу № 1 цього договору - сума кредиту, валюта кредиту - 97 293, 38 грн. - та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід'ємною частиною. Зазначена в цьому підпункті винагорода нараховується починаючи з дня надання кредиту або першого періоду, який передбачає сплату комісії за управління кредитом, по дату остаточного повернення позичальником кредиту, що вказана в п. 2.3. розділу № 1 цього договору. В будь-якому випадку сплата позичальником комісійної винагороди за кредитом здійснюється не пізніше дати остаточного повернення кредиту за цим договором;

п. 2.8.2 передбачає, що за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку без ПДВ становить 1/8% від суми переказу без ПДВ. Комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті сплачується позичальником кожного разу під час здійснення будь яких платежів за цим договором із використання ПТКС;

п. 2.8.3. за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку якщо сума платежу становить до 1500 гривень -35 грн. Комісійна винагорода , що вказана в цьому підпункті сплачується позичальником за здійснення розрахунково-обслуговування позичальника в операційних касах банку;

п. 2.8.4. за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговуванням ПАТ «Альфа-Банк» у випадку якщо сума платежу станови до 1500 гривень включно - 10 гривень;

п. 2.8.5. за надання кредиту становить 0,00 гривень комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті сплачується позичальником одноразово при надані кредиту в порядку передбаченому п.2.4 Розділу № 1 цього договору.

15 липня 2016 року між сторонами було укладено Угоду про надання особистого кредиту № 500558797, копія даної угоди була надана під час апеляційного перегляду даної справи, оскільки в матеріалах справи містилася копія угоди від 20 червня 2017 року, яка приєднана до позовної заяви помилково .

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб , інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом( ст. 12 ЦПК України).

Наведені норми процесуального права залишились поза увагою суд першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову, суд обмежився вказівкою про недоведеність позивачем факту укладення кредитного договору №500558797 від 15.07.2016 року та не роз'яснив права подати відповідні докази на підтвердження даної обставини, не перевір та не з'ясував питання щодо долучення позивачем до матеріалів справи акцепту від 20.06.2017 року ( а.с. 14).

За таких обставин, з метою захисту прав позивача, апеляційним судом було долучено до матеріалів справи Акцепт пропозицію про укладення угоди про надання особистого кредиту №500558797, вважаючи, що його неподання до суду першої інстанції було зумовлено об'єктивними причинами.

Відповідно до умов Угоди від 15 липня 2016 року, банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 150220 гривень зі сплатою 13,99 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту18 липня 2019 року.

Підпункт «д» пункту 1 частини 3 угоди передбачала сплату комісії за розрахункове обслуговування, а саме: обслуговування кредитної заборгованості (пакет послуг-6) сплачуватиметься позичальником в розмірі 3600 грн. без ПДВ. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті сплачується позичальником щомісяця за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів який є додатком № 1 до цього акцепту пропозиції про укладення угоди про надання кредиту та є невід'ємною частиною угоди про надання кредиту.

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-1746цс16.

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним.

З копії оскаржуваних договорів вбачається, що банк передбачив сплату комісії, як у кредитному договорі так і в угоді про надана споживчого кредиту за управління кредитом та обслуговування кредитом, отже нарахування банком зазначених комісій, здійснювались за послуги, що супроводжують кредит, а саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта, що суперечить вимогам закону.

При детальному дослідженні пункту 2.8 кредитного договору № 500507491, вбачається, що усі його підпункти (2.8.1.- 2.8.2.8.5) встановлюють оплату комісії споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

За таких обставин пункт 2.8. кредитного договору № 500507491 вцілому не можна вважати таким, який відповідає нормам матеріального права.

Згідно з положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин в цілому, якщо можна пропустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсності частини ( 217 ЦК України).

Нормами цивільного законодавства передбачено, як визнання правочину недійсним вцілому, так і визнання недійсних його окремих його положень.

Таким чином апеляційний суду приходить до висновку, що оскільки зазначені пункти стягнення комісії за обслуговування та управління кредиту Кредитного договору та Угоди про надання особистого кредиту є таким , що суперечать вимогам закону, а тому в силу ст.215 ЦК України їх слід визнати недійсними.

У разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнані недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.

Такий правовий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17.

Таким чином оскільки п. 2.8 Кредитного договору № 500507491 від 07 серпня 2014 року є недійним, та позивачем відповідно до даного пункту було сплачено за період з 08.08.2014 р. по 08.08.2015 року 17415, 50 гривень, що стверджується розрахунком заборгованості ( а.с.13) такі слід стягнути з відповідача на користь позивача. Також підпункт «д» п. 1 ч. 3 Угоди про надання особистого кредиту № 500558797 від 15 липня 2016 року є недійсним та позивачем відповідно до даного пункту за період з 18.07.2016 року по 18.04.2017 року було сплачено кошти банку в розмірі 36000 гривень ( відповідно до розрахунку заборгованості а.с. 17) то такі підлягають повернення позивачу, як безпідставно набуті.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимог ОСОБА_1 підлягають до задоволення, оскільки наявні всі правові підстави для цього.

Оскільки судом першої інстанції в порушення зазначених норм матеріального права, ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволені позову повністю, то в силу вимог ст.376 ЦПК України оскаржуване рішення слід скасувати та постановити нове судове рішення.

Позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в силу вимог статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1920, 00 гривень судового збору за подання позовної заяви та 2880,00 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382,384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Луцького міськрайонного суду від 22 травня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати недійсним підпункт «д» пункту 1 частини 3 Угоди про надання особистого кредиту № 500558797, який укладений 15 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» () в користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) 36000 (тридцять шість тисяч) гривень сплаченої комісії за Угодою про надання особистого кредиту № 500558797 від 15 липня 2016 року.

Визнати недійсним вцілому пункт 2.8 частини 2 розділу № 2 Кредитного договору № 500507 491, який укладений 07 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» () в користь ОСОБА_1 ( індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) 17415 (сімнадцять тисяч чотириста п'ятнадцять) гривень 50 копійок сплаченої комісії за Кредитним договором № 500507 491 від 07 серпня 2014 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в користь держави судовий збір за подання позовної заяви 1920, 00 гривень та 2880, 00 гривень за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: