Провадження № 2/369/453/18
РІШЕННЯ

Іменем України

02.05.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі: Ковриженко .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_3 Останні роки життя він доглядав за нею. 02 липня 2002 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно на випадок смерті заповіла йому. Даний заповіт був посвідчений секретарем Будичанської сільської ради та зареєстрований в реєстрі сільської ради за №81. Пізніше даний заповіт було зареєстровано в Державному спадковому реєстрі заповітів. Після смерті матері він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус йому повідомила, що 24 грудня 2010 року його мати склала новий заповіт, яким усе своє майно заповіла доньці, тобто сестрі позивача, - ОСОБА_2 Однак даний заповіт було складено у сільській раді м. Безуглівка Згурівського району Київської області, в той час як ОСОБА_3 була тяжко хвора та проживала разом з ним в с.Будичани Чуднівського району Житомирської області. Тому звернувся із заявою до Згурівського РВ ГУ МВС України по факту підроблення заповіту секретарем Безуглівської сільської ради ОСОБА_4 Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 26 березня 2014 року визнано винним секретарем Безуглівської сільської ради ОСОБА_4 у скоєнні суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. В ухвалі зазначено, що внаслідок дій ОСОБА_4, його незаконно позбавлено права власності на спадкове майно, чим його охоронюваним законом інтересам було завдано істотну шкоду. ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнала повністю та пояснила, що в серпні-вересні 2010 року у присутності ОСОБА_2 склала заповіт від імені ОСОБА_3 на користь дочки останньої - ОСОБА_2, який засвідчила у встановленому порядку відповідно до своїх повноважень, при цьому зазначила дату складання заповіту - 24 грудня 2004 року, оскільки на той час заповіт не вносився до реєстру заповітів. В той час відповідачка ОСОБА_2 скориставшись підробленим заповітом та маючи намір отримати у власність усе майно, отримала від державного нотаріуса Чуднівської державної нотаріальної контори Житомирської області свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 24.12.2004 року на житловий будинок та на земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Рішенням Києво-Святошинськог районного суду Київської області від 25.01.2013 року визнано заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 посвічений 24.12.2004 року секретарем Безугліської сільської ради Згурівського району Київської області ОСОБА_4, - недійсним. Рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 11.06.2014 року визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.05.2011 року, видані державним нотаріусом Чуднівської державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_5 на ім.`я ОСОБА_2 на спадковий житловий будинок та земельну ділянку. Рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 04.11.2015 року визнано за ним право власності на ѕ частини спадкового будинку та ѕ частини спадкової земельної ділянки. Зазначив, що на момент смерті матері ОСОБА_2 мала обов'язкову частку у спадщині, але намагаючись збільшити свою частку та успадкувати усе майно, що залишилось після смерті матері, підробила заповіт . Тому вважає, що ОСОБА_2 не має права на спадкування на підставі ч. 2 ст. 1224 ЦК України. Вважає, що строк звернення до суду із даним позовом пропущено з поважних причин, а саме - тривалі цивільні та кримінальні судові процеси стосовно підробки заповіту, визнання його недійсним, розподілу спадщини, та початок кримінального провадження відносно ОСОБА_2 щодо заволодіння спадковим майном шляхом шахрайських дій з використання підробленого заповіту за ч.1 ст. 190 КК України.

Тому просив суд поновити пропущений строк позовної давності та визнати причини пропуску поважними, усунути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від права на спадкування за законом після сме6рті її матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої заперечення обґрунтувала тим, що доводи позовної заяви вважає надуманими та необґрунтованими. Так, позивач обґрунтовує свої вимоги на основі факту підробленого підпису у заповіті спадкодавця ОСОБА_3, який встановлено ухвалою від 26.03.2014 року Згурівського районного суду Київської області . Відповідно до даної ухвали не встановлено безпосереднього зв'язку із фактом підробки службовою особою та ОСОБА_2 Встановлені обставини ґрунтуються на показаннях обвинуваченої службової особи, яка в свою чергу не понесла кримінальної відповідальності. З ухвали встановлено, що підробка підпису була здійснена в інтересах третьої особи - ОСОБА_2, проте з яких мотивів та яких міркувань виходила службова особа, - невідомо. Зазначила, що вона не мала процесуального статусу в даному кримінальному провадженні. Обставини встановлені у судових рішеннях, на які посилається позивач, не встановлюють її вину та умисел у сприянні збільшенні частки у спадкуванні. Звернула увагу суду, що вона умисно чи неумисно не сприяла збільшенню частки у спадщині. Участі у будь-яких правопорушеннях не брала, у кримінальних провадженнях процесуального статусу не набула. Тому вважає викладену інформацію у позовній заяві недостовірною, викривленою та такою, що не відповідає дійсності. Положення наведені в ній ґрунтуються на здогадках та міркуваннях позивача та його представника та не ґрунтуються на доказах. Окрім того, подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Тому просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засідання позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши докази, надані сторонами на доведення обставин, на які вони посилаються , обґрунтовуючи свої позовні вимоги та заперечення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 у віці 84 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Будичанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області НОМЕР_1.

Померла ОСОБА_3 приходилась матір`ю позивачу ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чуднівського районного управління юстиції у Житомирській області 02 квітня 2013 року НОМЕР_2, та відповідачці ОСОБА_2

У відповідності довідки виданої виконкомом Будичанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області №613 від 12 жовтня 2010 року встановлено, що ОСОБА_3 до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1.

02 липня 2002 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно на випадок смерті заповіла сину - ОСОБА_1. Даний заповіт був посвідчений секретарем Будичанської сільської ради та зареєстрований в реєстрі сільської ради за №81.

07 лютого 2006 року даний заповіт було зареєстровано в Державному спадковому реєстрі заповітів за №38708286.

15 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Чуднівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №313/2010 рік, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №24982923 встановлено, що 24 грудня 2010 року ОСОБА_3 склала новий заповіт, яким усе своє майно заповіла доньці, тобто сестрі позивача, - ОСОБА_2 Заповіт було складено та посвідчено секретарем Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області.

Вважаючи такий заповіт незаконним, ОСОБА_1 звернувся із заявою до Згурівського РВ ГУ МВС України по факту підроблення заповіту секретарем Безуглівської сільської ради ОСОБА_4

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 26 березня 2014 року визнано винним секретарем Безуглівської сільської ради ОСОБА_4 у скоєнні суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. З мотивувальної частини ухвали встановлено, що внаслідок дій ОСОБА_4, ОСОБА_1 незаконно позбавлено права власності на спадкове майно, чим його охоронюваним законом інтересам було завдано істотну шкоду. ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнала повністю та пояснила, що в серпні-вересні 2010 року у присутності ОСОБА_2 склала заповіт від імені ОСОБА_3 на користь дочки останньої - ОСОБА_2, який засвідчила у встановленому порядку відповідно до своїх повноважень, при цьому зазначила дату складання заповіту - 24 грудня 2004 року, оскільки на той час заповіт не вносився до реєстру заповітів. ОСОБА_4 була звільнена від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження було закрито.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2013 року визнано заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 посвідчений 24.12.2004 року секретарем Безугліської сільської ради Згурівського району Київської області ОСОБА_4, - недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 11.06.2014 року визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.05.2011 року, видані державним нотаріусом Чуднівської державної нотаріальної контори Житомирської області ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 на спадковий житловий будинок та земельну ділянку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 04.11.2015 року визнано за ним право власності на 3/4 частини спадкового будинку та 3/4 частини спадкової земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст.1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов'язковою часткою.

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.

Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

В ході розгляду справи позивач, посилаючись на те , що ОСОБА_2 будучи пенсіонеркою, претендує на обов`язкову частку у спадковому майні померлої ОСОБА_3 просив усунути її від цього права , так як вона сприяла збільшенню своєї частки у спадщині .

Згідно витягу з кримінального провадження №0004175 встановлено, що відомості за заявою ОСОБА_1 від 30.09.2016 року про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, внесено до ЄРДР 26 жовтня 2016 року.

Доказів того, що на ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 чт. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), стороною позивача не надано. Відсутні такі докази і в матеріалах цивільної справи.

Згідно ч.2 ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

В зв`язку з вищенаведеним, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в щодо усунення ОСОБА_6 від спадщини безпідставними та такими що не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 77, 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Будь-яких доказів в обгрунтування своєї позиції в суді, які б відповідали вимогам ст. ст. 77-80 ЦПК України та були достатніми для усунення відповідача від права на спадкування, позивачі суду не надали, а саме належних, допустимих та достовірних доказів того що відповідач умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт до суду надано не було.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що необхідно відмовити в позові.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.. ст.. 1222 - 1224 ЦК України , -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст суду складено 14 травня 2018 року.

Суддя: Дубас Т.В.