ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/586/18 Справа № 177/547/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Коваль Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Коваль Н.В. у місті Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в березні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа - Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,9078 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просили суд визнати за ними, кожною окремо по 1/2 частці земельної ділянки площею 4,9078 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на яку 12.04.2005 на підставі розпорядження голови Криворізької РДА від 20.03.2003 року № 222-р видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_6, якій за життя на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, який виданий на підставі розпорядження голови Криворізької ра йонної державної адміністрації № 222-р від 20.03.2003, належала земельна ділянка площею 4,9078 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1.

09.10.2001 ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений завідувачем Криворізької районної державної нотаріальної контри, № в реєстрі 3590, яким спірну земельну ділянку заповіла їй - ОСОБА_1

Оскільки позивач ОСОБА_1 вважала, що фактично прийняла спадщину після смерті матері за фактом проживання відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тому до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини вчасно не звернулася.

Так, звернувшись 01.06.2013 до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. з відповідною заявою, ОСОБА_1 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови нотаріус зазначав пропуск строку для прийняття спадщини та, крім того, вказував, що заповіт ОСОБА_6 складений на особу з прізвищем «ОСОБА_1», в той час як із заявою звернулась ОСОБА_1

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.12.2013 № 177/1693/13-ц встановлено факт, належності ОСОБА_1, документу, а саме: заповіту складеного ОСОБА_6 від 09.10.2001, посвідченого завідувачем Криворізької районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3590.

Крім того, позивачі зазначали, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 № 420/71/12, суд визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частці за кожною на земельну ділянку, площею 4,9078 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, вказане рішення 05.12.2012 скасоване апеляційним судом Дніпропетровської області.

Тому, 04.02.2016 позивач ОСОБА_1 знову звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови нотаріус зазначав відсутність належних документів та пропуск строку для прийняття спадщини, крім того, вказував, що неможливо встановити коло спадкоємців та відсутність правовстановлюючих документів.

Оскільки, вище вказані обставини перешкоджають позивачу ОСОБА_1 реалізувати її права на спадкове майно в позасудовому порядку, вона звернулася до суду з вказаним позовом.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вважаючи, що ОСОБА_1 не має права спадкувати спірну земельну ділянку за заповітом зазначали, що лише вони, в строк визначений ст. 1270 ЦК України, звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку їм було відмовлено, у зв'язку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документу - оригіналу Державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 на ім'я матері ОСОБА_6 В той час як ОСОБА_1 рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.04.2015 у визначені додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Також відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи.

В мотивування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6, якій за життя належала земельна ділянка площею 4,9078 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1. ОСОБА_7 09.10.2001 склала заповіт, яким заповіла їй зазначену земельну ділянку. Вважала, що фактично прийняла спадщину після смерті матері за фактом поживання, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тому до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вчасно не звернулася.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.12.2013 № 177/1693/13-ц встановлено факт, належності їй - ОСОБА_1, документу, а саме: заповіту складеного ОСОБА_6 від 09.10.2001, посвідченого завідувачем Криворізької районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3590.

Крім того, ОСОБА_1 зауважила, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 справа № 420/71/12, суд визнав за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частці за кожною, на спірну земельну ділянку, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, дане рішення 05.12.2012 скасоване апеляційним судом Дніпропетровської області.

При ухваленні рішення судом першої інстанції наведені обставини не враховано, тому ОСОБА_1 вважає, що її позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом мають бути задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог та просить ухвалити нове рішення про їх задоволення. В обґрунтування доводів апеляційної скраги зазначає що ОСОБА_1 не має права спадкувати спірну земельну ділянку, оскільки лише відповідачі в строк визначений ст. 1270 ЦК України, звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку їм було відмовлено, у зв'язку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документу - оригіналу Державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 на ім'я матері ОСОБА_6 Тому що ОСОБА_1 відмовляється надати оригінал Державного акту про право власності на земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено та доведено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_6 (а.с. 16).

Спадкодавцю ОСОБА_6 за життя на підставі державного Акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, який виданий на підставі розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації № 222-р від 20.03.2003, належала земельна ділянка площею 4,9078 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 23).

ОСОБА_7 09 жовтня 2001 року склала заповіт, посвідчений завідувачем Криворізької районної державної нотаріальної контри, № в реєстрі 3590, яким спірну земельну ділянку заповіла доньці ОСОБА_1 (а.с.17).

Звернувшись 01.06.2013 до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. з відповідною заявою, ОСОБА_1 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови нотаріус зазначав пропуск строку для прийняття спадщини та, крім того, вказував, що заповіт ОСОБА_6 складений на особу з прізвищем «ОСОБА_1», в той час як із заявою звернулась ОСОБА_1.(а.с.13).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.12.2013 № 177/1693/13-ц встановлено факт, належності ОСОБА_1, документу, а саме: заповіту складеного ОСОБА_6 від 09.10.2001, посвідченого завідувачем Криворізької районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3590(а.с. 29).

Після чого, 04 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови нотаріус зазначав відсутність належних правоустановчих документів та пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини (а.с.13).

Спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку їм було відмовлено, у зв'язку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документу - оригіналу Державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 на ім'я матері ОСОБА_6

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 № 420/71/12, суд визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частці за кожною на земельну ділянку, площею 4,9078 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Дане рішення 05 грудня 2012 року скасоване апеляційним судом Дніпропетровської області.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, посилаючись на рішення апеляційного суду від 22 квітня 2015 року, яким скасовано рішення суду першої інстанції від 28 січня 2015 року, яким визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини у три місяці.

Відмовляючи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в задоволенні зустрічних позовних вимог суд дійшов висновку, що оскільки оригінали правоустановчих документів наявні у іншого спадкоємця ОСОБА_1 тому підстави для визнання права власнсоті в порядку спадкування на підставі рішення суду відсутні.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим

Між сторонами виник з приводу права на спадкове майно у вигляді земельної ділянки що залишилася після смерті ОСОБА_6

Спірні правовідносини урегульовано положеннями книги шостої цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положення ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 з урахуванням преюдиціальності рішення суду, що набрало законної сили, оскільки судом не досліджено та не визначено підстави скасування рішення суду першої інстанції, яким встановлено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини.

Як видно з тексту рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року, скасовано рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року яким визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини з процесуальних питань, як передчасне, оскільки судом не залучено до участі у справі усіх спадкоємців, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а суд апеляційної інстанції не наділено повноваженнями залучення зазначених осіб на стадії апеляційного перегляду ( а.с.126-127).

Отже, судом апеляційної інстанції питання про право ОСОБА_1 на додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не вирішувалось та рішення стосовно заявлених вимог по суті спору не приймалось. Отже, висновок суду першої інстанції про преюдиціальність цього рішення в даній справі є помилковим.

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до загальних засад судочинства та вимог ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченим ЦПК випадках.

Колегія суддів звертає увагу, що право відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 залежить від вирішення питання про право ОСОБА_1 на спадкування після смерті матері ОСОБА_6 за заповітом. З огляду на те, що в даній справі позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини заявлено не було, хоча в обґрунтування позовних вимог нею зазначалися мотиви та підстави несвоєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Оскаржувані судове рішення постановлено без повного урахування обставин, що мають значення для вірного вирішення спірного питання, зокрема судом не враховано, що рішення суду, яке б набрало законної сили стосовно вирішення питання ОСОБА_1 про право на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яке б набуло чинності, судом не ухвалювалось, тому висновок про відсутність в неї права на спадкування є передчасним.

Отже, з наведених вище підстав, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідно до положення п.п.1,3,4 ст.376 ЦПК України, підлягає змінити в частині мотивів відмови в задоволенні як первісних, так і зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: