Справа № 289/1087/18
Номер провадження 2/289/672/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2018 позивачка звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 23.01.1993 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка зазначила, що вони з відповідачем не проживають разом як подружжя протягом п'яти років, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами.

Сторони у підготовче засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а відповідач визнав позов.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Макарчук) ОСОБА_5 з 23.01.1993 перебувають у шлюбі.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем не проживають разом як подружжя протягом пяти років, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання дітей визначити її місце проживання, та те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання дітей слід визначити місце проживання їх матері.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115, 160 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місцезнаходження/місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Макарчук) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 23.01.1993 відділом РАЦС Радомишльського райуправління юстиції Житомирської області, актовий запис № 7 розірвати.

Залишити позивачу після розірвання шлюбу шлюбне прізвище «Можаровська».

Після розірвання шлюбу, визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення суду про розірвання шлюбу, після набрання ним законної сили, надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)