Провадження №2-з/760/348/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Ковальській К.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання незаконними та протиправними дій, заборону вчиняти певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання незаконними та протиправними дій, заборону вчиняти певні дії.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державним реєстраторам та технічним адміністраторам Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1.

Заява обґрунтована тим, що ПАТ «Альфа-Банк» надіслав позивачу офіційне повідомлення від 16.11.2018 про звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Зазначив, що ним подано до Солом'янського районного суду м. Києва позовну заяву з вимогами визнати незаконними та протиправними дії ПАТ «Альфа-Банк» щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1. Позов обгрунтував тим, що виходячи із змісту повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 16.11.2018, ПАТ «Альфа-Банк» має намір на підставі договору іпотеки через 30 днів після одержання ним цього повідомлення (21.12.2018) в односторонньому позасудовому порядку здійснити перереєстрацію за собою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки.

Заявник вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на даний час взагалі неприпустимо, дії банку щодо звернення в односторонньому позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки с явно протиправними (незаконними). Відповідно до статті 36 (Позасудове врегулювання) Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхомпозасудового врегулювання на підставі договору в будь-який час виключно до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки, у судовій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки № 760/15612/13-ц рішення давно ухвалено, звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку є незаконним і неможливим (неприпустимим), і може здійснюватися виключно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

На думку заявника, за обставин прямого повідомлення (прямого попередження) його банком про звернення в позасудовому порядку стягнення на його квартиру як на предмет іпотеки невжиття судом нижче зазначених (нижченаведених) заходів забезпечення позову може не просто істотно ускладнити, а унеможливити виконання рішення про визнання незаконними та протиправними дій ПАТ «Альфа-Банк» щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, та про заборону ПАТ «Альфа- Банк» вчиняти будь-які дії щодо звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 та вносити будь- які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1.

На переконання заявника, невжиття судом заходів забезпечення позову також може унеможливити ефективний захист та поновлення його порушених прав та законних інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, тому просить задовольнити вказану заяву.

Ухвалою судді від 21.12.2018 у справі відкрито провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.149 ЦПК України.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Виходячи з наведеного вище, суддя вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Крім того, слід зазначити, що предметом спору між сторонами є визнання незаконними та протиправними дій, заборони вчиняти певні дії.

Разом з тим, у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, та не носить зобов'язального характеру.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходу цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання незаконними та протиправними дій, заборону вчиняти певні дії- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: