Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Запорізької області про визнання недійсним та скасування рішення і зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_3 звернувся до Василівського районного суду з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області про визнання недійсним та скасування рішення і зобовязання вчинити певні дії. Позов мотивував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок, розміщений в с. Скельки Василівського району Запорізької області, вул. Таврійська, 52в. ОСОБА_5 відомостей з Державного земельного кадастру, що підтверджується витягом НВ-016, належний позивачу житловий будинок розміщений на земельній ділянці комунальної власності кадастровий номер :06:006:0010, з цільовим використанням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 гектарів. У червні 2016 року позивач звернулася до ОСОБА_4 сільської ради про передачу у приватну власність зазначеної земельної ділянки. За заявою позивача їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі. Рішенням ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області від 11 жовтня 2016 року №23 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,25 гектарів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:006:0010, розташованої в межах населеного пункту с. Скельки, вул. Таврійська, 52в, Василівського району Запорізької області. На підставі вищезазначеного рішення 02 листопада 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_4 сільської ради з заявою про передачу йому у приватну власність вищевказаної земельної ділянки. 14 квітня 2017 року позивач отримав від відповідача рішення №18 від 23 грудня 2016 року дванадцятої (позачергової) сесії ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3.», яким було відмовлено в передачі земельної ділянки у приватну власність на підставі п.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Вважає зазначене рішення таким, що порушує право позивача на отримання у власність земельної ділянки загальною площею 0,25 гектарів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, :06:006:0010, розташованої в межах населеного пункту с. Скельки, вул. Таврійська, 52в, Василівського району Запорізької

області. Вважає, що норма ч.3 ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» не повинна застосовуватися, оскільки необхідно врахувати, що обєкт нерухомого майна належний позивачу, знаходився на спірній земельній ділянці до набрання чинності вищезгаданою нормою Закону. За таких обставин, керуючись ст.ст.118, 121, 122 ЗК України, просить визнати недійсним та скасувати рішення №18 від 23 грудня 2016 року дванадцятої (позачергової) сесії ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області та зобовязати ОСОБА_4 сільську раду Василівського району повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 02 листопада 2016 року про передачу у власність земельної ділянки площею 0,25 гектарів, і прийняти рішення., а також покласти на відповідача судові витрати.

Під час підготовчого судового засідання 16 квітня 2018 року від ОСОБА_4 сільської ради Запорізької області надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову мотивуючи наступним. ОСОБА_5 чинного законодавства права користувача земельної ділянки ОСОБА_3 не порушувалося рішенням №18 сесії ОСОБА_4 сільської ради від 23.12.2016 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3М.». Відмова в передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га прийнята згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: ч.3 ст.24, якою у разі відсутності плану зовнішнього зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок у власність чи користування фізичним чи юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Роз`ясненням Управління Держземагенства у Василівському районі Запорізької області за №28-28-2525-57/2-15 від 19.02.2015 року, за яким надання земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування для будь-яких потреб, обовязково потрібен план зонування або детальний план території. Крім того, невірне посилання позивача на те, що він набув право власності на будівлю по вул. Таврійська, 52в в с. Скельки до 01.01.2013 року, оскільки його право власності зареєстроване лише в 2016 році. До вказаної дати житловий будинок по вул. Таврійська, 52ж і будинок по вул. Таврійська, 52в були одним майновим комплексом, придбаним ОСОБА_6 і ОСОБА_3 у власників майнових паїв КСП ім. Шевченко (колишній дитячий садочок). Вказана будівля розміщувалася на одній земельній ділянці площею 0,50 га. В 2013-2016 роки будівля була реконструйована під дві житлові квартири з адресами: вул. Таврійська, 52ж, 52в. В даному випадку земельна ділянка підлягає поділу згідно вимог ч.2 ст.79-1 Земельного кодексу України. Оскільки Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено виключень із норм ч.3 ст.24 Закону, а земельне законодавство не визначає різниці між формуванням нових (вільних) земельних ділянок та земельних ділянок під існуючими обєктами нерухомості, зазначена вимога формально розповсюджується на всі рішення про надання земельних ділянок для містобудівних потреб, які мають прийматися на підставі землевпорядної документації щодо її відведення. Вказаним законом не забороняється затвердження будь-якої землевпорядної документації, а передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним чи юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

При розгляді справи по суті представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовні заяві.

При розгляді справи по суті представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у відповіді на відзив.

2. Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі.

06 лютого 2018 року постановою апеляційного суду Запорізької області ухвалу Василівського районного суду Запорізької області скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

16 квітня 2018 року закрите підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду.

3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 січня 2008 року, видане ОСОБА_4 сільською радою Василівського району Запорізької області на підставі рішення №10 від 25.12.2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно РКБ «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради №17465331 від 23.01.2008 року, здійснено реєстрацію право власності за ОСОБА_3 на дитячий садок, розташований за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Скельки, вул. Леніна, 52 в.

ОСОБА_5 Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №120361055 від 12 квітня 2018 року, 07 червня 2016 року на підставі свідоцтва про право власності, декларації про готовність обєкта до експлуатації, виданим 09.08.2013 року ДАБК у Запорізькій області, технічного паспорту, виданого 07.05.2013 року, виданого РКП «Василівське БТІ», здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 258 кв.м., житлова площа 132,7 кв.м., за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Скельки, вул. Таврійська, будинок 52в.

ОСОБА_5 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016 від 13.09.2016 року, належний позивачу житловий будинок розміщений на земельній ділянці комунальної власності кадастровий номер :06:006:0010, з цільовим використанням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 гектарів.

Рішенням сесії ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області від 11 жовтня 2016 року №23 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,25 гектарів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:006:0010, розташованої в межах населеного пункту с. Скельки, вул. Таврійська, 52в, Василівського району Запорізької області.

02 листопада 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_4 сільської ради з заявою про передачу йому у приватну власність вищевказаної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

14 квітня 2017 року на адресу позивача надійшло рішення дванадцятої (позачергової) сесії ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області №18 від 23 грудня 2016 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3М.», яким було відмовлено в передачі земельної ділянки у приватну власність на підставі п.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позивач вважає зазначене рішення таким, що порушує його право на отримання у власність земельної ділянки загальною площею 0,25 гектарів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, :06:006:0010, розташованої в межах населеного пункту с. Скельки, вул. Таврійська, 52в, Василівського району Запорізької області, який належить їй на праві

власності.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

У силу вимог ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

ОСОБА_5 з п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

За ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Ст.152 ЗК України одним із способів захисту прав на земельні ділянки визначає визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. ст.21 ЦК України (далі ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України, набуття права власності на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Разом з тим, згідно п.«г» ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

ОСОБА_5 ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 7 ст.188 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої

влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

З 01 січня 2015 року набрала чинності норма ч.3 ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно якої у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Законодавство не містить терміну «містобудівні потреби».

ОСОБА_5 зі ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обєктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, обємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом обєктів будівництва.

Будівництво обєктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією субєктами планування та полягає в організації комплексної забудови території або розташуванні та будівництві окремих будинків і споруд.

Дія Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розповсюджується на всі питання, що повязані з плануванням території і її забудовою, тобто будівництво із зведенням обєктів будівництва.

Вже побудовані та прийняті в експлуатацію будинки, споруди та обєкти інфраструктури не є обєктами містобудування, на які розповсюджується дія цього Закону.

Таким чином, можна зробити висновок, що під наданням земельних ділянок для містобудівних потреб маються на увазі земельні ділянки, які планується використовувати для розміщення на них саме обєктів будівництва, тобто під майбутню забудову або реконструкцію.

Отже, можна дійти висновку, що наявність детальних планів та планів зонування є

обовязковою умовою лише у разі надання земельних ділянок, які будуть використовуватися для розміщення обєктів будівництва, тобто під майбутню забудову.

Таким чином, якщо на земельній ділянці вже побудований обєкт нерухомого майна, і власник такого обєкта звертається з заявою про передачу йому у власність або оренду земельної ділянки, на якій розміщений цей обєкт без зміни цільового призначення, рішення ради вже не може бути обґрунтоване дією норми частини 3 статті 24 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки, по-перше: існуючий будинок, будівля, споруда - не можуть розглядатися обєктами містобудівної діяльності; по-друге - земельна ділянка для містобудівних потреб раніше вже надавалася і обєкт нерухомого майна був побудований, тобто це не надання земельної ділянки для містобудівних потреб, а переоформлення права власника будинку, будівлі, споруди на використання земельної ділянки.

Таким чином, з урахуванням положень ст.118 ЗК України, суд приходить до висновку, що зазначена норма стосується лише надання земельних ділянок за рішенням, які приймаються на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нових землекористувань в той час як спірна земельна ділянка вже перебуває у користуванні позивача з дати придбання у власність обєкту нерухомого майна на підставі ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України. Якщо земельна ділянка під існуючим обєктом нерухомості, на який оформлено право власності, вже сформована і надається у власність на підставі технічної документації із землеустрою, вимоги ч.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не застосовуються у разі відповідності параметрів земельної ділянки рішенням містобудівної та проектної документації, згідно з якою було здійснено розміщення та будівництво об'єкту.

Крім того, частина 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції Закону №2314-VIII від 01.03.2018 року, яка набрала чинності з 01.04.2018 року, не містить заборони передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб при відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, у випадку розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи.

За таких обставин, оскаржуване рішення дванадцятої (позачергової) сесії ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області №18 від 23 грудня 2016 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3М.», в частині відмови в передачі земельної ділянки у приватну власність на підставі п.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не відповідає нормам Земельного кодексу України, ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», обмежує права власника нерухомого майна у можливості отримання у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в межах заявлених позивачем.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Запорізької області про визнання недійсним та скасування рішення і зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення дванадцятої (позачергової) сесії ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області №18 від 23 грудня

2016 року щодо відмови ОСОБА_3 в передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, яка розташована в межах населеного пункту с. Скельки, вул. Таврійська, буд.52в.

Зобов'язати ОСОБА_4 сільську раду Василівського району Запорізької області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 02 листопада 2016 року про передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, яка розташована в межах населеного пункту с. Скельки, вул. Таврійська, буд.52в.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено і підписано 25 травня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7