Постанова

Іменем України

4 травня 2018 року

м. Київ

справа № 753/13839/16-ц

провадження № 61-15496 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача ОСОБА_5;

відповідач - держава Україна в особі головного управління Національної поліції України у м. Києві, Державної казначейської служби України;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва у складі судді Чех Н. А. від 16 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Кравець В. А., від 23 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до головного управління Національної поліції України у м. Києві, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, а слідчий, який здійснює досудове слідство по ньому, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків протягом двох років не направляє справу до суду. З метою сприяння досудовому розслідуванню, він, як потерпілий, подавав численні клопотання щодо здійснення слідчих дій, проте вони ігнорувалися слідчим через несумлінне ставлення до своїх службових обов'язків. Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва зобов'язано уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні № 0004862 протягом трьох днів з дня отримання ухвали розглянути клопотання його представника ОСОБА_6 від 8 червня 2016 року та повідомити про результати розгляду заявника.

Вважав, що своїми незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю держава України в особі органу досудового розслідування завдала йому, як потерпілому у кримінальному провадженні, моральної шкоди, яка полягала у душевних і фізичних стражданнях, відчуття втрати, розчарування, порушення звичного способу життя.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 300 тис. грн у відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт заподіяння йому фізичних чи моральних страждань, а також вини відповідача. При цьому відсутні підстави та умови для застосування частини першої статті 1176 ЦК України й Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Постановою апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено з інших правових підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що районний суд неправильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, внаслідок чого безпідставно застосував положення частини першої статті 1176 ЦК України, замість положень статей 1173, 1174 ЦК України, які підлягали застосуванню. Разом з тим позивачем не доведено, що внаслідок бездіяльності слідчого при розслідуванні кримінальної справи, у якій він визнаний потерпілим, йому було завдано моральної шкоди. Всі його звернення до слідчого були розглянуті, про що він був повідомлений.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги його доводів, поданих ним доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди. Апеляційний суд вірно встановив порушення його прав під час досудового розслідування кримінального провадження, де він визнаний потерпілим, проте, пославшись на те, що його порушене право було захищене ухвалою слідчого судді від 16 червня 2016 року, відмовив у задоволенні позову, не врахувавши та не оцінивши при цьому завданої йому моральної шкоди відповідно до вимог розумності та справедливості.

У квітні 2018 року головне управління Національної поліції України у м. Києві подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4,в якому просило оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційним судом було вірно встановлено, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 1173, 1174 ЦК України, проте позивачем не надано доказів протиправних, незаконних дій відповідача, завдання йому шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між діями та шкодою.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що постанова апеляційного суду винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Позивачем було пред'явлено позов про відшкодування державою йому моральної шкоди за незаконні рішення, дії та бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні, де його визнано потерпілим.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд, належним чином оцінивши подані сторонами докази, правильно виходив із того, що встановлення факту ненадання слідчим у триденний строк відповіді про результати розгляду клопотання не є єдиною й безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди. ОСОБА_4 належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, протиправності дій чи бездіяльності відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між ними не надав. Таким чином позивач не довів, що внаслідок бездіяльності слідчого при розслідуванні кримінальної справи, у якій він визнаний потерпілим, йому було завдано моральної шкоди.

Інших доводів касаційна скарга не містить, тому висновків суду не спростовує, на законність судового рішення апеляційного суду не впливає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк