КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Справа №357/4858/17
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2441/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Федан Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ТкачаАвксентія Петровича на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2018 року (суддя Кошель Л.М.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ткача АвксентіяПетровича, начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Двірника Сергія Миколайовича, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_5,

встановила:

у липні 2018р. ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними та незаконними дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ткача А.П. та начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Двірника С.М щодо закриття виконавчого провадження та неповернення майна, переданого на зберігання, зобов'язати старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ткача А.П. повернути майно, передане на зберігання.

Мотивуючи вимоги скарги, заявник зазначала, що на виконанні у Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження № 55796498 за виконавчим листом № 2/357/2359/17 від 7 лютого 2018р., виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про її виселення.

Заявник посилалася на те, що 11 травня 2018р. у її відсутність державним виконавцем проведені виконавчі дії по примусовому виселенню її з квартири АДРЕСА_1, під час яких здійснено опис та арешт її майна, яке передане на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_5

Заявник стверджувала, що 4 червня 2018р. мала відбутися зустріч з державним виконавцем та стягувачем з приводу повернення майна, проте зазначені особи не з'явилися

та майно не повернули, у зв'язку із чим 8 червня 2018р. та 26 червня 2018р. вона зверталася до начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Двірника С.М. зі скаргами на дії та бездіяльність державного виконавця Ткача А.П., проте відповіді не отримала.

Заявник зазначала, що 26 червня 2018р. їй стало відомо про закриття виконавчого провадження, що є незаконним, оскільки воно фактично у повному обсязі не виконано.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2018 року скаргу задоволено частково, визнано неправомірними дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Ткача АвксентіяПетровича щодо не забезпечення повернення боржнику ОСОБА_3 майна, описаного і арештованого відповідно до постанови від 11 травня 2018р. в ході виконавчих дій у виконавчому провадженні № 55796498, зобов'язано державного виконавця Ткача А.П. поновити виконавче провадження № 55796498 та вчинити дії, передбачені статтею 66 Закону України «Про виконавче провадження», по поверненню боржнику ОСОБА_3 описаного і арештованого майна.

У поданій апеляційній скарзі старший державний виконавець Ткач А.П. просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Державний виконавець посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки ним не було допущено порушень ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», так як майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна.

Також державний виконавець вважає помилковим висновок суду про необхідність поновлення виконавчого провадження, оскільки з підстав, передбачених ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», можливе відновлення виконавчого провадження, а постанова по закінчення виконавчого провадження не визнана судом незаконною та не скасована.

ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення старшого державного виконавця Ткача А.П., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_3, яка просила залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 7 лютого 2018р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист про виселенняОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Постановою старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ткача А.П. від 15 лютого 2018р. відкрито виконавче провадження № 55796498.

11 травня 2018 року державним виконавцем Ткачем А.П. складено акт про примусове виселення ОСОБА_3 та винесено постанову про опис та арешт майна боржника, яке передане на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_5

22 травня 2018 року старшим державним виконавцем Ткачем А.П. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнята без дотримання вимог ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повернення боржнику

арештованого майна.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частин 2, 5 та 7 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.

Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців з дня передачі на зберігання. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації такого майна кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що виконавче провадження про виселення боржника не може бути закінчено у разі наявності описаного майна боржника, яке не повернуто боржнику або не реалізоване у разі не витребування майна.

Приймаючи 22 травня 2018 року постанову про закінчення виконавчого провадження, старший державний виконавець Ткач А.П. вказаних норм не врахував.

Крім того, з наданих суду першої інстанції документів вбачається, що ОСОБА_3 двічі, 8 червня 2018 року та 26 червня 2018 року, в межах строків, встановлених ч.7 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», зверталася до Білоцерківського міського відділу ДВС з приводу повернення їй описаного та арештованого при її виселенні майна, проте відповіді на її звернення начальника Білоцерківського міського відділу ДВС Двірника С.М. від 22 червня 2018р. (с.с.30) та від 10 липня 2018р. (с.с.31) не місять роз'яснень з приводу порядку повернення майна.

Доводи апеляційної скарги, що майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, так як старшим державним виконавцем не надано суду доказів, що ОСОБА_3 була повідомлена про розмір витрат, які були понесені при зберіганні її майна, і які вона зобов'язана відшкодувати.

Також, матеріали справи та надані державним виконавцем матеріали виконавчого провадження не містять доказів, які б свідчили, що боржнику був призначений день та час, коли державним виконавцем буде відбуватися повернення їй майна відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», та не зафіксовано факт її неявки.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дії старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Ткача А.П. щодо не забезпечення повернення боржнику ОСОБА_3 майна, описаного і арештованого відповідно до постанови від 11 травня 2018р. в ході виконавчих дій у виконавчому провадженні № 55796498, є неправомірними та зобов'язано старшого державного виконавця Ткача А.П. вчинити дії, передбачені статтею 66 Закону України «Про виконавче провадження», по поверненню боржнику описаного і арештованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Зобов'язуючи старшого державного виконавця Ткача А.П. поновити виконавче провадження № 55796498, суд першої інстанції вказаної норми матеріального права не врахував, та не прийняв рішення про визнання неправомірною постанови про закінчення виконавчого провадження, тому судове рішення підлягає зміні в цій частині.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ТкачаАвксентія Петровича задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2018 року змінити.

Визнати дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Ткача Авксентія Петровича стосовно прийняття 22 травня 2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 55796498 неправомірними.

Зобов'язати державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Ткача Авксентія Петровича відновити виконавче провадження № 55796498 та здійснити дії по поверненню ОСОБА_3 описаного та арештованого 11 травня 2018 року майна боржника.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк