Справа № 570/610/18
Номер провадження 4-с/570/11/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі головуючої судді Кушнір Н.В.

з участю представника скаржника /стягувача/ ОСОБА_1,

представника боржника адвоката ОСОБА_2,

суб"єкта оскарження ОСОБА_3,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що державний виконавець не провів жодних дій, направлених на примусове виконання виконавчого документу, представник скаржника ОСОБА_4 у поданій до суду 12 лютого 2018 року скарзі просить скасувати постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу без виконання від 31 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні №37018482 та постановити ухвалу про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа "№2/858/11 від 20 березня 2013 року, виданого Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" борг за кредитним договором № 81 від 18 лютого 2008 року та договором поруки № 81/1 від 18 лютого 2008 року під іпотеку житлового будинку у сумі 251 381 доларів США 35 центів та 1 820 судових витрат.

Всіх учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги. Боржник ОСОБА_6 до суду не з"явився. Боржником ОСОБА_7 подано заяву про відмову у задоволенні скарги та прохання розглядати скаргу у її відсутність на підставі наявних матеріалів справи у присутності її представника. Оскільки їх явка не є обовязковою, це не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність.

Представник стягувача скаргу підтримала повністю і по аналогічних мотивах. Стверджує, що виконавцем не вжито всіх достатніх заходів для виконання виконавчого документу, не проведено усіх можливих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", спрямованих на повне виконання виконавчого документа. Дійсно, у стягувача немає жодної інформації про наявність іншого майна боржника, але при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження представником банку встановлено, що відсутні запити в різні структури та останні запити датовані 20 вересня 2017 року, при тому, що оскаржувана постанова винесена 31 жовтня 2017 року.

Представник боржника скаргу не визнав, оскільки виконавець може відповідати за порушення обов"язків, а не за недостатнє їх виконання.

Суб"єкт оскарження ОСОБА_3 скаргу не визнає, оскільки діяла відповідно до вимог закону. Нею встановлено і дані обставини не заперечуються представниками стягувача, що кошти на виявлених рахунках боржника у банках, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, відсутні; при здійсненні перевірки майнового стану боржника за місцем його знаходження іншого майна не встановлено, здійснення заходів примусового виконання щодо арешту та опису виявленого та зареєстрованого майна боржника виявилось неможливим; усі здійснені державним виконавцем дії щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними; винесенням спірної постанови державний виконавець не порушив прав стягувача, оскільки останній не позбавлений можливості повторно пред'явити виконавчий документ до виконання відповідно до ч.5 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

По суті показала, що 13 березня 2013 року відкрито виконавче провадження, проведено ряд виконавчих дій, виявлено інше майно боржників, яке знаходиться у заставі іншого банку, неодноразово відвідувалося житло разом з представниками банку, востаннє в червні 2017 року. Роздруковувати відповідні запити стали можливо лише з березня 2017 року, хоча виконувалися регулярно. В жовтні 2017 року ДВС відмовлено у наданні дозволу на продаж даного житла, оскільки у ньому зареєстрвоані та проживають неповнолітні діти. 31 жовтня 2017 року повернуті обидва виконавчі листи: як щодо стягнення боргу, так і щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, але оскаржується лише одна постанова, оскільки боржнику зрозуміло, що на даний момент звернути стягнення на предмет іпотеки, де проживають неповнолітні діти, нереально. Банк не використав своє право на повторне пред"явлення виконавчого листа, а вирішив безпідставно оскаржити постанову.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Учасники скористалися правовою допомогою.

Як встановлено судом, у відділі ДВС Рівненського районного управління юстиції знаходився на виконанні виконавчий лист, виданий Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" борг за кредитним договором № 81 від 18 лютого 2008 року та договором поруки № 81/1 від 18 лютого 2008 року під іпотеку житлового будинку у сумі 251 381 доларів США 35 центів та 1 820 судових витрат.

31 жовтня 2017 року державним виконавцем Павелко Л.М. по ВП №37018482 винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, яка отримана ним 01 лютого 2018 року.

Ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями глави 9 Закону України. Зокрема, передбачено право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби (ст.82) та здійснення контролю за законністю виконавчого провадження (ст.ст.83 - 86).

Оскільки скаржник оскаржує дії державного виконавця з виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області, ухваленого в порядку цивільного судочинства, то й судовий контроль за виконанням судового рішення повинен здійснюватись у порядку, передбаченому ст.ст.383-389 ЦПК України. Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено і у ст.14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, і за її межами. Як роз'яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні "Іванов проти України" право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції").

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-785цс15 від 06 липня 2015 року визначено, що положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції.

За приписами ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч.5 ст.18 Закону України під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно ч.2 ст.36 Закону України розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч.8 ст 48).

Згідно з п.9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Суд бере до уваги, що оскаржувана постанова отримана представником стягувача 01 лютого 2018 року і тому подача скарги 12 лютого 2018 року свідчить про подачу її в передбачений законом термін. Матеріали виконавчого провадження містять докази проведення перевірки майнового стану боржника щодо виявлення рухомого майна боржника не рідше, ніж один раз на три місяці.

20 вересня 2017 року перед винесенням 31 жовтня 2017 року оскаржуваної постанови державним виконавцем проведено дії щодо виявлення інших майнових прав та майна, на яке може бути звернене стягнення, а саме: запити у:

- Державну авіаційну службу, Державну службу інтелектуальної власності, Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку (в ході перевірки цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) за боржником ОСОБА_7 не зареєстровані;

- Державну фіскальну службу України про джереда отримання доходів боржників - фізичних осіб (інформація відсутня);

- Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії (інформацію не знайдено);

- Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи (інформацію не знайдено);

- Державну фіскальну службу України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями (платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває).

Таким чином, винесення оскаржуваної постанови не суперечить приписам Закону України "Про виконавче провадження". Оскільки державний виконавець наділений правами, а не обов"язками, невиконання їх не може слугувати підставою для відповідальності, оскільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв'язку з відмовою у задоволенні скарги судові витрати, пов'язані з її розглядом, покладаються на заявника на підставі ст.388 ЦПК України та згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" №6 від 07 лютого 2014 року.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.259, 260, 261, 263, 452-453 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" на дії державного виконавця та скасування постанови.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" в прибуток Рівненського районного суду Рівненської області /№ рахунку 295, МФО 833017, ЄДРПОУ одержувача 38012756, код доходів 22030001, банк ГУДКСУ в Рівненській області ЄДРПОУ суду 26406260/ судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 18 травня 2018 року.

Суддя: Кушнір Н.В.