Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 344/10401/15-ц

провадження № 61-2346св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

суб'єкт оскарження - Головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзерджинського міського управління юстиції Добриднік Сергій Анатолійович,

стягувач - Публічне акціонерне товариство комерційного «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року у складі судді Бородовського С. О. та на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року у складі колегії суддів: Ковалюка Я. Ю., Горблянського Я. Д., Максюти І. О.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (далі - Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції) ДобриднікС. А.

Скаргу обґрунтовано тим, що Дніпровським ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №47480642 про примусове виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості. Під час примусового виконання судового рішення державним виконавцем Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції подано до суду подання про обмеження ОСОБА_3 у праві виїду за межі України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 червня 2015 року зазначене подання було задоволено. Посилаючись на те, що під час примусового виконання судового рішення державний виконавець вчинив дії не за місцем його проживання чи перебування заявника. Просив визнати незаконними дії головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Добридніка С. А. за виконавчим провадженням щодо ухвали суду про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України. Витребувати копію матеріалів виконавчого провадження № 47480642.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року у задоволені скарги ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Добридніка С. А. відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення державного виконавця до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України та постановлення ухвали суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, постанова про відкриття виконавчого провадження № 47480642 з примусового виконання виконавчого документа була чинною і судом не скасована.

Суд першої інстанції виходив також з того, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, тому скарга ОСОБА_3 за наведених у ній підстав є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_3 Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 25 листопада 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із обґрунтованості висновку суду першої інстанції, що на час звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України та постановлення ухвали суду про тимчасове обмеження останнього у праві виїзду, постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором не була скасована, у зв'язку з чим скарга є безпідставною.

Апеляційний суд також виходив з того, що відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копія якої разом з виконавчими документами була направлена до управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області для подальшого виконання за належністю.

20 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з касаційною скаргою на судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

25 квітня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою ОСОБА_3 на вказані судові рішення.

13 липня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року призначено до судового розгляду.

17 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновки судів про правомірні дії державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України є необґрунтованими. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 травня 2015 року надіслано йому державним виконавцем за адресою, за якою він не проживає і копії цієї постанови він не отримав, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості добровільно виконати судове рішення до 13 травня 2015 року. У порушення вимог пункту 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державний виконавець через декілька днів після закінчення строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду, не отримавши відомості про місце проживання боржника, не вчинив інших виконавчих дій. Зокрема, не з'ясувавши, чи мало місце ухилення боржника від виконання зобов'язання, оформив відповідне подання та подав його до суду. Факт незаконності вчинення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні не за його місцем проживання встановлений ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2015 року у справі № 344/8315/15ц, якою визнано незаконними дії головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції у виконавчому провадженні № 47480642 щодо примусового виконання виконавчого листа та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до статті 383 ЦПК України він має право оскаржити будь-які дії державного виконавця у виконавчому провадженні. Суди розглянули скаргу на дії державного виконавця, не витребувавши копії матеріалів виконавчого провадження, незважаючи на те, що заявник таке клопотання заявив.

У червні 2016 року начальник Дніпровського ВДВС м. Дніпродзержинська Головного територіального управління у Дніпропетровській області Кабаченко І. М. подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи, що судові рішення є законними і обґрунтованими, висновки судів відповідають установленим обставинам справи, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та зміст ухваленого судового рішення, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у провадженні Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 47480642 з примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») заборгованості у розмірі 452 715, 72 грн.

На виконання вище наведеного виконавчого документа 03 червня 2015 року головний державний виконавець Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Добриднік С. А звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи ОСОБА_3 за межі України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року, подання головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Добридніка С. А. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволено. Тимчасово обмежено громадянину України фізичній особі - боржнику ОСОБА_3 право виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань з примусового виконання виконавчого листа № 0907/2-227/2011, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 23 квітня 2014 року про стягнення з останнього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 452 715, 72 грн.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року № 1618 - ІV (далі - ЦПК України 2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно пункту 12.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутись з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до статті 377 - 1 ЦПК України2004 року питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2015 року визнано незаконними дії головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції у виконавчому провадженні № 47480642, оскільки виконавче провадження було відкрито не за місцем проживання (реєстрації) боржника, (знаходження майна, місця роботи). Скасовано постанову головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 47480642 з примусового виконання виконавчого документа.

Відмовляючи у задоволенні скарги, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку, з урахуванням вимог цивільного процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень з боку державного виконавця під час підготовки та погодження спірного подання, оскільки державний виконавець діяв у межах повноважень, відповідно до Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець звернувся з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України не за місцем проживання заявника, є такими, що не дають підстав для скасування судових рішень з огляду на таке.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 червня 2015 року, 22 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог пункту 10 частини першої статті 49 Закону (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка була направлена до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області для подальшого виконання за належністю.

Із матеріалів справи також випливає, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року, подання головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області Добридніка С. А. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволено.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2015 року визнано незаконним дії головного державного виконавця та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 47480642 з примусового виконання виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості не мають правового значення, оскільки заявник оскаржує дії, вчинені державним виконавцем у червні 2015 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження була скасована у липні 2015 року, тобто через місяць після постановлення ухвали суду про тимчасове обмеження у виїзді за кордон. Суд апеляційної інстанції, перевіряючи висновки суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що на час вчинення головним державним виконавцем виконавчих дій перешкод для звернення до суду із відповідним поданням не існувало і державний виконавець діяв у межах повноважень, визначених Законом.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та оцінені судом додержано норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій вони не впливають та їх не спростовують.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення- без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик