АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/8420/17
Провадження № 22-ц/792/809/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П'єнти І.В.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_3,

представника відповідача,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Масівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2018 року,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Масівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Рада), третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_3 зазначила, що з 26 квітня 2006 року вона працювала на посаді директора Масівецького Будинку культури. Розпорядженням №01-ос від 21 березня 2017 року (із змінами, внесеними розпорядженням №02-ос від 21 березня 2017 року) позивача звільнено з посади за прогул, а саме за відсутність 25 та 26 лютого 2017 року на роботі, без поважних причин. Це звільнення є незаконним, оскільки в указані дні вона перебувала на роботі, а відповідачем порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення.

За таких обставин ОСОБА_3 просила суд поновити її на посаді директора Масівецького Будинку культури з 25 березня 2017 року, стягнути з Ради на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 березня 2017 року по день ухвалення рішення суду в розмірі 6 800 грн і покласти на Масівецького сільського голову ОСОБА_4 обов'язок покрити шкоду, заподіяну Раді у зв'язку з оплатою їй вимушеного прогулу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2018 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що звільнення ОСОБА_3 проведено відповідачем з дотриманням вимог закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 25 та 26 лютого 2017 року позивач перебувала на роботі, натомість, суд не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про вчинення нею прогулу. Також суд допустив ряд порушень норм процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення справи.

Рада подала відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що відсутність ОСОБА_3 на роботі без поважних причин підтверджується належними доказами, внаслідок чого суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що з 26 квітня 2006 року ОСОБА_3 працювала на посаді директора Масівецького Будинку культури.

Рішенням виконавчого комітету Ради №8 від 26 січня 2017 року затверджено графік роботи Будинку культури: вівторок-п'ятниця - з 10 до 13 години, з 15 до 18 години; субота - з 10 до 13 години, з 20 до 23 години; неділя - з 20 до 23 години; понеділок - вихідний.

Розпорядженням Масівецького сільського голови ОСОБА_4 №01-ос від 21 березня 2017 року, до якого розпорядженням №02-ос від 21 березня 2017 року внесено зміни, ОСОБА_3 з 24 березня 2017 року звільнено з роботи відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул, а саме за відсутність на роботі 25 та 26 лютого 2017 року, без поважних причин.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Письмові докази, зокрема, табель обліку робочого часу за лютий 2017 року (а.с. 57) та акти про відсутність працівника на роботі (а.с. 17, 65, 66) достовірно вказують на те, що 25 лютого (субота) та 26 лютого (неділя) 2017 року позивач була відсутньою на роботі протягом усього робочого дня.

Факт відсутності на роботі підтвердила й сама ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях від 2 березня 2017 року, які надані нею Масівецькому сільському голові ОСОБА_4 (а.с. 42).

ОСОБА_3 не подала суду достатні та об'єктивні докази на підтвердження своєї відсутності на роботі з поважних причин.

Так, у справі не має достовірних даних про те, що низький температурний режим у приміщенні Будинку культури перешкоджав ОСОБА_3 виконувати покладені на неї трудові обов'язки, внаслідок чого 26 лютого 2017 року вона проводила репетицію хору у приміщенні школи. До того ж, як пояснила ОСОБА_3, ця репетиція відбулася вдень, а Будинок культури мав працювати з 20 до 23 години вечора.

Показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо перебування ОСОБА_3 25 і 26 лютого 2017 року на роботі є неконкретними та суперечливими, тому суд першої інстанції правомірно визнав ці показання неналежними доказами та не взяв їх до уваги.

Отже суд першої інстанції правильно виходив з того, що в указані дні ОСОБА_3 була відсутня на роботі протягом робочого дня та вчинила прогул без поважних причин, тому відповідач мав підстави для її звільнення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд не дав належної оцінки доказам у справі, внаслідок чого висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно, є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

З матеріалів справи вбачається, що до застосування дисциплінарного стягнення Рада зажадала від ОСОБА_3 письмові пояснення. 2 березня 2017 року позивач надала такі пояснення на ім'я Масівецького сільського голови ОСОБА_4 (а.с. 42).

На підставі цих пояснень Рада здійснила правову оцінку допущеного ОСОБА_3 порушення трудової дисципліни, а при обранні виду стягнення Рада врахувала ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 проступку, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу позивача. 21 березня 2017 року позивач одержала копію розпорядження про застосування до неї дисциплінарного стягнення,

Отже твердження ОСОБА_3 про недотримання відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення суперечить фактичним обставинам справи.

ОСОБА_3 брала участь у судовому процесі особисто та через представника - адвоката ОСОБА_8

З довідки про рух справи (задня обкладинка) слідує, що 23 січня 2018 року адвокат ОСОБА_8 ознайомилася з матеріалами справи, при цьому їй було вручено копії документів. Журнал (протокол) судового засідання (а.с. 96-97) вказує на те, що головуючий надав учасникам справи можливість для виступу у судових дебатах.

Посилання ОСОБА_3 на вказані порушення норм процесуального закону не знайшли свого підтвердження.

Ухвалене судом рішення в цілому відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України, а незазначення судом у ньому дати складання повного судового рішення не призвело до неправильного вирішення справи та не може бути підставою для його скасування (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах справи та відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 травня 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ І.В. П'єнта

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 54