Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 644/2298/16-ц

провадження № 61-5875св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у складі судді Шевченко С. В. від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Бездітка В. М., Овсяннікової А. І., Коровіна С. Г., від 04 серпня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 07 листопада 2003 року по грудень

2015 року сторони перебували у шлюбі. Під час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно: автомобіль «Geely CR-2, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та гаражний бокс НОМЕР_2 у гаражно-будівельному кооперативі «Екіпаж» (далі - ГБК «Екіпаж»), розташований за адресою: м. Харків, вул. П'ятихатська, 2.

Посилаючись на те, що шлюб між сторонами розірвано, а спірне майно є неподільним та з урахуванням викладеного ОСОБА_2 просила суд: поділити майно подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності; стягнути з ОСОБА_3 на її користь 57 257,05 грн, в якості компенсації 1/2 частини вартості автомобіля Geely CR-2, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, а також стягнути 55 777,50 грн у якості компенсації 1/2 частини вартості гаражного боксу НОМЕР_2 у ГБК «Екіпаж», розташованого за адресою: м. Харків, вул. П'ятихатська, 2.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 57 257,05 грн компенсації 1/2 частини вартості автомобіля Gelly CR-2, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 55 777,50 грн компенсації 1/2 частини вартості гаражного боксу НОМЕР_2 у ГБК «Екіпаж», розташованого за адресою: м. Харків, вул. П'ятихатська, 2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із наявності підстав для застосування до спірних правовідносин статті 71 СК України при поділі майна подружжя.

08 вересня 2016 рокуОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій належним чином не перевірені надані докази у справі. Також, заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що гаражний бокс є спільною власністю подружжя.

15 листопада 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення судів попередніх інстанцій є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що з 07 листопада 2003 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року було розірвано.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 посилалась на те, що під час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно: автомобіль «Geely CR-2, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та гаражний бокс НОМЕР_2 у ГБК «Екіпаж», розташований за адресою: м. Харків, вул. П'ятихатська, 2, яке підлягає поділу між ними з урахуванням вимог статей 70, 71 СК України.

Судами установлено, що у період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 23 січня 2013 року № 39-13 подружжям ОСОБА_3 придбано автомобіль Gelly CR-2, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_3

Відповідно до висновку звіту спеціаліста-автотоварознавця від 20 січня

2016 року з оцінки вартості транспортного засобу автомобіля Gelly CR-2,

2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, ринкова вартість вказаного автомобіля складає 114 514,10 грн.

Також, установлено, що на підставі свідоцтва від 25 червня 2002 року ОСОБА_3, як члену ГБК «Екіпаж», було виділено земельну ділянку для будівництва гаражного боксу.

14 листопада 2006 року ОСОБА_3 видано посвідчення про будівництво гаражу НОМЕР_2 на виділеній земельній ділянці та надано право користування гаражем НОМЕР_2.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, встановивши те, що у період шлюбу сторонами було придбано спірний автомобіль та побудовано спірний гаражний бокс та з урахуванням того, що відсутні належні та допустимі докази, що спірне майно придбано за особисті кошти відповідача, а також з урахуванням згоди позивача на отримання грошової компенсації замість частки у спільному з відповідачем майні, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог на підставі статей 70, 71 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_3 у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2016 року зупинено виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 04 серпня

2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило