справа № 198/19/18
провадження № 2/0198/61/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юрївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 01 вересня 1994 року між ним та ОСОБА_5 укладено шлюб. Після укладення шлюбу подружжя проживало у житловому будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

На прохання дружини позивач погодився зареєструвати у вказаному житловому будинку її синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однак, відповідачі фактично жодного дня у будинку не проживали. 20 грудня 2006 року ОСОБА_5 померла.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням добровільно знятись з реєстрації місця проживання у належному йому житловому приміщенні, однак останні відмовились, в звязку з чим ОСОБА_1 змушений звернутись до суду та просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55.

Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 07 березня 2018 року.

Ухвалами суду від 07 березня 2018 року та від 13 березня 2018 року, занесеними до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідачів про відкладення підготовчого судового засідання.

28 березня 2018 року у підготовчому судовому засіданні відповідачі надали відзив на позов, в обґрунтування якого зазначили, що проти задоволення позовних вимог заперечують, оскільки спірне домоволодіння позивач та ОСОБА_6 - матір ОСОБА_3 та ОСОБА_4, придбали у період шлюбу за спільні кошти, тому будинок являється їх спільною сумісною власністю. Так як ОСОБА_6 померла, відповідачі звернулись до нотаріуса за оформленням спадкових прав в порядку спадкування за законом щодо частини домоволодіння. Окрім того, відповідачі стверджують, що тривалий час проживали у житловому будинку, ніколи не втрачали до нього інтересу, та вважають його своїм єдиним місцем проживання.

Ухвалю від 28 березня 2018 року закрито підготовче провадження, в судове засідання викликано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

10 квітня 2018 року, 02 травня 2018 року та 23 травня 2018 року судовий розгляд відкладено в звязку з неявкою учасників справи в судове засідання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, проте 17.04.2018 року через канцелярію суду кожен окремо надали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши повно, всебічно та обєктивно обставини справи та докази, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів від 16.01.1991 року № 17 «Про визнання права власності на житлові будинки за громадянами ОСОБА_9 сільської ради Павлоградського району» Преображенською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області 15.06.1999 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55 (а.с. 11, 78).

01.09.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладений шлюб, під час реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на «Куліш» (свідоцтво про шлюб серії І-КИ № 271533, видане Преображенською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області 01.09.1994 року, а.с. 15).

20.12.2006 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 103772, виданим виконкомом Преображенської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області 22.12.2006 року (а.с.16).

За час спільного подружнього життя на прохання ОСОБА_6 позивач погодився зареєструвати у належному йому житловому будинку дітей дружини, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії І-КИ № 269088 від 07.12.1971 року та серії V-УР № 0196976 від 04.03.1964 року, а також виписками з домової книги. Окрім того, у судовому засіданні сторони підтвердили всі зазначені факти (а.с. 18, 21, 63, 64).

Згідно з довідкою № 349, виданою Юрївською селищною радою Юрївського району Дніпропетровської області 28.12.2017 року, у житловому будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55, зареєстрований та проживає позивач. При цьому, у вказаному домоволодінні також зареєстровані, однак фактично не мешкають, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Як встановлено під час судового розгляду, відповідачі хоча й були дітьми дружини позивача та деякий час проживали у його будинку, проте спільного господарства з ОСОБА_1 ніколи не вели, після смерті матері будь-яких стосунків з останнім не підтримують, тривалий час не проживають у спірному житловому приміщенні. Позивач ніяких договорів тимчасового користування житлом (оренди, найму чи піднайму) з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не укладав та ніяких обовязків перед ними не має.

Викладені обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_10

Акти обстеження фактичного проживання, складені депутатом селищної ради ОСОБА_11 27.12.2017 року, свідчать про те, що відповідачі за адресою зареєстрованого місця проживання дійсно не мешкають (а.с. 24, 25).

Дослідивши докази у їх сукупності, суд доходить переконливого висновку, що відповідачі не належать до членів сімї позивача, тривалий час не проживають у спірному домоволодінні, проте добровільно знятись з реєстрації місця проживання відмовляються, чим перешкоджають ОСОБА_1 у здійсненні ним права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним нерухомим майном.

Позивач в свою чергу ніяких перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням відповідачам не чинив, за захистом порушеного права останні не звертались. Спроб вселитись до житлового приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не роблять, не приймають участі в утриманні будинку.

Разом з тим, надаючи правову оцінку обставинам, викладеним у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке.

За ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Так, у відзиві відповідачі посилаються на те, що спірне домоволодіння позивач та ОСОБА_6С придбали у період шлюбу за спільні кошти, у звязку з чим будинок був їх спільною сумісною власністю. Тому, після смерті ОСОБА_6 відповідачі набули право на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом як спадкоємці першої черги. Однак, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надали суду жодного на підтвердження факту придбання будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за спільні кошти.

В той же час, факт набуття житлового будинку позивачем та ОСОБА_6 за час перебування у шлюбі спростовується наявними у справі документами.

Зокрема, ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55, на підставі рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів від 16.01.1991 року № 17. Натомість шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено 01.09.1994 року, тобто після виникнення у позивача права власності на спірне домоволодіння.

Під час судового розгляду, відповідачі надали заяву, в якій визнали позовні вимоги у повному обсязі.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР та передбачають правомочності щодо використання житла для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 р у цивільній справ № 6-709цс16.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачі не належать до членів сімї ОСОБА_1, не проживають в житловому будинку протягом тривалого часу, суд вважає необхідним задовольнити позов та визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_1 у розмірі 1 409,60 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України , ст.ст. 4, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55, РНОКПП НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55, РНОКПП НОМЕР_3) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55, РНОКПП НОМЕР_2), на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (шістсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Преображенка, вул. Шкільна, буд. 55, РНОКПП НОМЕР_3), на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (шістсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25 травня 2018 року.

Суддя: І.О.Гайдар