Справа № 472/152/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2018 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Ставніченко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 23.07.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідач порушив виконання своїх зобовязань в частині погашення кредиту та сплати процентів згідно з Умовами кредитування.

Оскільки відповідач добровільно не погасив суму боргу, то позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 43995грн. 48 коп., із яких: заборгованість за кредитом в розмірі 4034 грн. 09 коп., заборгованість по процентам за користуванням кредитом в розмірі 37390 грн. 18 коп.; а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) 2071 грн. 21 коп.

В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача та надання згоди на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судових засіданнях вказав, що позовні вимоги не визнає, так як їх розмір не відповідає дійсному, крім того вказав, що в позові слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності, надав свої заперечення в письмовому вигляді. Вказав, що користувався кредитною карткою, але одного разу не змір розрахуватися в магазині, відразу зателефонував в «ПриватБанк», де йому повідомили, що його рахунок заблоковано.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2013 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг в ПриватБанку.

Крім того встановлено, що відповідач використовував надані йому кошти, та періодично здійснював погашення зазначеної позики, останній платіж відбувся 17.12.2014 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договору про збільшення позовної давності сторонами не укладалося.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З матеріалів справи вбачається, що погашень позики відповідач не здійснював після 17.12.2014 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що звернувшись до суду 13.02.2018 року, позивач пропустив встановлений законодавством строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за договором позики.

У зв'язку з тим, що строк позовної давності закінчився, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіОСОБА_4