АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 626/1197/17 Головуючий суддя І інстанції Рибальченко І. Г.
Провадження № 22-ц/790/2053/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про виплату заробітної плати
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Коваленко І.П., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 626/1197/17 за позовом ОСОБА_1 до Красноградської дитячої школи естетичного виховання Харківської області, третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 січня 2018 року в складі судді Рибальченка І.Г., -

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 21 січня 2013 року працював на посаді сторожа Красноградської дитячої школи естетичного виховання Харківської області (надалі Красноградська ДШЕВ). Наказом № 20/К від 15 липня 2017 року його було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників. Посилаючись на те, що в порушення вимог діючого законодавства його не було попереджено у встановлений законом строк про наступне звільнення, не було запропоновано іншу роботу в установі, не враховано його переважне право на залишення на роботі, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді сторожа Красноградська ДШЕВ та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 19 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинами справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що письмове попередження про наступне звільнення було вручено йому без зазначення дати та підпису директора школи, а первинна профспілкова організація не надала згоди на його звільнення.

Представник Красноградської ДШЕВ проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що про майбутнє звільнення позивача було попереджено на загальних зборах трудового колективу школи ще у квітні 2017 року, жодних вакантних посад в школі не було, а тому переведення позивачу не пропонувалось, питання про переважне право залишення на роботі не обговорювалось, оскільки скороченню підлягали усі посади сторожа.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що з 21 січня 2013 року ОСОБА_1 працював на посаді сторожа Красноградської ДШЕВ (а.с. 6-7).

Наказами № 41 від 03 квітня 2017 року та № 42 від 05 квітня 2017 року Сектору культури і туризму Красноградської районної державної адміністрації з метою збереження матеріальних цінностей та у звязку з подальшим встановленням охоронних систем в будівлях Красноградської районної бібліотеки та Красноградської ДШЕВ директору Красноградської ДШЕВ ОСОБА_2 наказано внести зміни до штатного розпису в частині виключення зі складу посади сторожів, ввести в дію новий штатний розпис з 10 травня 2017 року, в термін до 10 травня 2017 року попередити працівників, що обіймають посади сторожів, про подальше припинення трудових відносин у звязку зі скороченням штату (а.с. 86).

Визначення чисельності працівників і штатного розпису є право власника або уповноваженого ним органу.

Наказом директора Красноградської ДШЕВ «Щодо зміни до штатного розпису» № 13/К від 16 травня 2017 року з 17 травня 2017 року внесено зміни до штатного розпису в частині виключення посади сторожів.

17 травня 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП (а.с. 31).

Новий штатний розпис Красноградської ДШЕВ, який введено в дію з 16 липня 2017 року не містить посади сторожа (а.с. 92).

Протоколом № 4 від 18 квітня 2017 року Красноградська районна профспілка працівників культури відмовила у наданні згоди на скорочення посад сторожів закладів культури.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП відбулося без порушення вимог трудового законодавства, у вязку з чим відсутні фактичні та правові підстави для задоволення заявленого ним позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудовий спір, повязаний зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд має зясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Згідно з ч.ч. 1, 8 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Встановивши, що на підставі наказів Сектору культури і туризму Красноградської районної державної адміністрації та директора Красноградської ДШЕВ відбулося скорочення чисельності працівників, при цьому скороченню підлягали усі посади сторожів, вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю з урахуванням освіти, кваліфікації позивача були відсутні, у звязку з чим питання щодо переважного права залишення позивача на роботі не обговорювалось та інші посади йому не пропонувались, позивача було попереджено за два місяці (60 днів) про наступне звільнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог закону, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення заявленого ним позову.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді І.П. Коваленко

ОСОБА_3