Справа № 523/2346/18
Провадження №4-с/523/55/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2018 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 22 в м.Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Першого Суворовського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області, -

В С Т А Н О В И В :

До Суворовського районного суду м.Одеси звернувся заявник зі скаргою на дії начальника Першого Суворовського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 та просить суд визнати його дії не правомірними та зобов'язати начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області зняти арешт з усього його майна, обгрунтовуючи вимоги тим, що постановою головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 при виконанні судового наказу за №2-н-6776/07, виданого 14.03.2008 року про стягнення з нього 360 грн. 21 коп. 04.05.2012 року був накладений арешт на все майно, 29.12.2012 року державний виконавець Главацький Ю.А. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, проте арешт з майна знято не було, у звязку з чим заявник звернувся з заявою до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з його майна, однак 13.02.2018 року начальник Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 відмовила у знятті арешту за відсутністю законних підстав, у звязку з чим ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

У своїй скарзі заявник просив суд розглядати справу за його відсутності.

Субєкт оскарження до Суворовського районного суду м.Одеси не зявилась, проте до суду надійшли заперечення на скаргу, відповідно до яких, просили суд відмовити у задоволенні скарги, обґрунтовуючи тим, що 29.12.2012 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№32960146 не на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», а на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», та просили справу розглядати за відсутності представника відділу з урахуванням наданих заперечень.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що постановою головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 при виконанні судового наказу за №2-н-6776/07, виданого 14.03.2008 року, був накладений арешт на все майно, що належить заявнику.

29.12.2012 року державний виконавець Главацький Ю.А. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, та арешт з майна не зняв.

Заявник звернувся з заявою до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з його майна.

13.02.2018 року начальник Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 відмовила у знятті арешту за відсутністю законних підстав.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження, підставою закінчення виконавчого провадження зазначено п.10 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження, а саме «направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;» у редакції на 2012 р. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення

виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних захотів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження, тобто даною нормою чітко передбачено, за яких підстав державний виконавець зобовязаний зняти арешт у випадку повернення виконавчого документу.

Отже, норми даної статті Закону України Про виконавче провадження не передбачають обовязок державного виконавця знімати арешт у випадку направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби».

Зі скаргою на постанову про накладення арешту до суду або із заявою у порядку, визначеному ч.3 статтею 60 цього Закону, боржник не звертався.

Таким чином, порушень закону при закінченні виконавчого провадження судом не встановлено, державний виконавець діяв виключно в межах ст.ст.49, 50 Закону України Про виконавче провадження.

Статтею 85 Закону передбачено право стягувача на оскарження дії чи бездіяльності Державної виконавчої службу шляхом подання скарги до начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби, або до суду.

Згідно ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до вимог ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд вважає вимоги за скаргою не обгрунтованими, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4-13, 76-89, 211, 258-273, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Копію ухвали направити учасникам.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 19.11.2018 року.

Суддя: