Справа № 713/613/18
Провадження №2/713/306/18
УХВАЛА

іменем України

15.05.2018 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судового засідання Мірчева О.І., з участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2, інтереси якої згідно довіреності представляє ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2, інтереси якої згідно довіреності представляє ОСОБА_3 звернулась з позовом про визнання недійсним кредитного договору до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль». Посилається на те, що 24 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОСОБА_4 аваль» було укладено кредитний договір №014/05/221, відповідно до п. п.2, 3, 4 ч.1 якого відповідач надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах, а саме: розмір кредиту становить 80000,00 доларів США, виплата проводиться в один транш в розмірі 80000,00 доларів США, цільове використання на проведення ремонту та реконструкції нерухомого майна, річна база нарахування процентів 360,00 днів у році, з кінцевою датою повернення кредиту 25.04.2017 року, з процентною ставкою, за користування кредитом в розмірі 13,00 % річних. Повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтентних платежів згідно з графіком погашення до цього договору. Пунктом 1.1 ч.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року визначено предмет договору, а саме ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» надає Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч.1 цього договору, а Позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі. Відповідно до п. 1.1.1, п.1.1.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, для облікових цілей банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом. Погашення заборгованості за кредитом та процентами може здійснюватись позичальником з поточного рахунку у банку або внесенням готівки в касу банку. Відповідно до п. 1.7.1 ч.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, Відповідач здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку тощо. В договорі прописано строк та графік повернення кредитних коштів. 19.01.2009 року між Банком та позивачкою укладено додаткову угоду №1, згідно умов якої встановлено новий графік погашення заборгованості. 24.07.2009 року укладено додаткову угоду №014/05/221/2, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості. 23.02.2010 року укладено додаткову угоду №014/05/221/3, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості. 12.02.2012 року укладено Додаткову угоду №014/05/221/4 відповідно до умов якої сторони домовились тимчасово, на період з 25.01.2012 року по 25.07.2012 року, зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати.

Вважає кредитний договір незаконним, оскільки зі сторони ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», як надавача фінансових послуг вчинено обман споживача (позичальника), а тому такий договір повинен бути визнаний судом недійсним, що також підтверджується висновками експертизи №07/002/1027/5 експертного економічного дослідження, який було здійснено на прохання ОСОБА_2 Відповідно до проведених досліджень, його висновки дають можливість стверджувати, що ОСОБА_2 не отримувала кредитні кошти у доларах. Невизначеність щодо обсягу наданого Банком Позичальнику кредиту, та валюти кредитування унеможливлює розрахувати кредитні зобов'язання Позичальника, внаслідок чого не видається за можливе перевірити вірність розрахунків заборгованості позичальника ОСОБА_2І перед ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», та не видається за можливе розрахувати власний графік погашення кредитних зобовязань.

Вважає, що вказаний правочин вчинено під впливом обману зі сторони відповідача слабого учасника ринку фінансових послуг позичальника, оскільки ОСОБА_4 ввів в обману, що уклав з Позичальником валютний кредит, його видав в гривні, по бухгалтерському обліку провів в гривні і в день видачі кредиту у касі банку не було іноземної валюти (доларів по звіту каси).

Згідно ст. 230 ЦК України такі дії розцінюються як введення в оману щодо" обставин, які мають істотне значення для правочинну. Такий правочин має бути визнаний судом недійсним. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ч. 2 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів»). Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо спонукає споживача дати згоду на укладання правочину, на який за інших умов він би не погодився. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Крім цього, під нечесною підприємницькою практикою розуміється вчинення дій, що кваліфікуються як прояв недобросовісної конкуренції (ч. 1 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів»). Згідно п.14 ст.1 Закону «Про захист прав споживачів» нечесною підприємницькою практикою є будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Введення чи намагання ввести споживача в оману також є недобросовісною конкуренцією, оскільки ведення клієнта в оману та укладання з ним договору на умовах, що суперечать чинному законодавству не відповідає жодним правилам та не є чесним звичаєм у підприємницькій практиці. Укладання спірного Договору стало наслідком нечесної підприємницької практики зі сторони Банку, яка полягала також у вчиненні дій, які є проявом недобросовісної конкуренції (ч. 1 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів»).

Також зазначив, що трьохрічний строк, встановлений ст.362 ЦПК України, на звернення з заявою про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами сплив, - Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року у справі № 713/112/13 не може бути переглянуто у зв'язку з обставинами, що встановлені у Висновку №07/002/1027/5 експертного економічного дослідження 30 червня 2016 року складено: 24 та випливають із позовних вимог даної справи, а саме визнання недійсним правочину - Кредитного договору № 014/05/221 від 24 квітня 2007 року. Права та майнові інтереси ОСОБА_2І може бути захищено судом припиненням дії, яка порушує її права шляхом визнання виконавчого листа №713/112/13-ц від 18 липня 2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з Позивача на користь Відповідача таким, що не підлягає виконанню.

В позові просить визнати недійсним кредитний договір №014/05/221 від 24 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №713/112/13-ц від 18 липня 2013 року.

В підготовче судове засідання позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» - ОСОБА_1 просив закрити провадження по справі за позовом ОСОБА_2, інтереси якої згідно довіреності представляє ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», про визнання недійсним кредитного договору, на підставі ч.1 п.3 ст.255 ЦПК України, оскільки Печерським районним судом м.Києва 13.05.2013 року, було ухвалено рішення з підстав заявлених позивачкою при зверненні до Вижницького районного суду з даним позовом.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача ОСОБА_1, вважає, що заявлене клопотання є обґрунтоване та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п.2 ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 травня 2013 року (справа №757/6510/13-ц , Категорія 26), в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», за участю як третьої особи на стороні відповідача без самовістйних вимог НБУ, про визнання дій, бездіяльності протиправними та визнання недійсним кредитного договору №014/05/221, укладеного 24.04.2007 року між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_2, відмовлено, що підтверджується копією рішення. Рішення набрало законної сили 23.05.2013 року.

Тобто, спір був між тими самими сторонами і про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позов у справі №757/6510/13-ц , Категорія 26 мотивовано зокрема тим, що ОСОБА_2 вважає кредитний договір недійсним з підстав визначених ст.230 ЦК України як такий, що укладений шляхом введення Банком позивача в оману відносно обставин, що мають значення, зокрема з підстав, визначених ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», як здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

У справі, що розглядається, позивач як на підставу своїх вимог посилається на недотримання відповідачем при укладенні оспорюваного договору вимог ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо заборони нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману (ст.230 ЦК України).

На думку суду, правові підстави позовів аналогічні, оскільки як вбачається з тексту рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 травня 2013 року (справа №757/6510/13-ц , Категорія 26) при розгляді справи, судом надавалась оцінка діям ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» з приводу підстав щодо нечесної підприємницької діяльності та введення ОСОБА_2 в оману при укладенні 24.04.2007 року кредитного договору №014/05/221.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у даній справі, має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є рішення суду, яке набрало законної сили, а тому провадження у справі необхідно закрити.

Що стосується вимоги позивачки щодо визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №713/112/13-ц від 18 липня 2013 року, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Оскільки заявлена вимога позивачкою ОСОБА_2 щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відноситься до питань, розгляд яких здійснюється в порядку виконання судових рішень, не є самостійною позовною вимогою, на думку суду дана вимога не підлягає розгляду у даному провадженні як самостійна позовна вимога.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ перехідних положень цивільно-процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

На підставі та керуючись ст.ст.13, 142, 200, 206, 255, 256, 258-261 ЦПК України, Суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2, інтереси якої згідно довіреності представляє ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», про визнання недійсним кредитного договору №014/05/221 від 24 квітня 2007 року, - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич