Справа №461/1322/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Збожної О.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відділу Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_4 Львівської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_5 про зняття арешту з майна,

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 відділу Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_4 Львівської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_5, в якому просить зобовязати ОСОБА_3 відділ Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області зняти арешт, накладений на квартиру №51, яка розташована у місті Львові по вулиці Тарнавського, 114, на підставі постанови №516526 від 23.10.2006 року, виданої державним виконавцем ДВС у ОСОБА_3 районі міста Львова ОСОБА_6 (номер обтяження 3935772 від 24.10.2006 року).

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28.11.2005р. в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру №АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 на праві власності. 04.01.2017 року заходи забезпечення позову скасовано. Проте, як зясувалося, на підставі постанови №516526 від 23.10.2006р., виданої державним виконавцем ДВС у ОСОБА_3 районі м.Львова, було накладено ще один арешт на дану квартиру. Що це за арешт та які підстави його накладення позивачу невідомо. Більше того, на той час вже був чинним арешт від 28.01.2005р. 11.12.2017 року позивач звернувся до ОСОБА_3 ВДВС м.Львова із заявою про зняття вказаного арешту, однак листом від 17.01.2018р. йому відмовлено у знятті арешту з майна. Жодних судових рішень, на підставі яких накладений оспорюваний арешт, позивач не отримував, а тому вказаний арешт є незаконним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 відділу Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_4 Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подав заперечення на позов, згідно яких просить розглядати справу у їх відсутності. Суд ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Третя особав судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, згідно якої позов підтримує та просить задоволити. Суд ухвалив слухати справу у відсутності третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири №АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №1/18911 від 22.12.2016р. /а.с.9/.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 04.01.2017р. скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28.11.2005 року, а саме арешт на квартиру №АДРЕСА_2 /а.с.8/. Вказані заходи забезпечення позову були скасовані за заявою ОСОБА_5 на тій підставі, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 06.12.2006 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та вирішено визнати за ОСОБА_5 право на Ѕ ідеальної частки квартири №АДРЕСА_2 як спільного майна подружжя.

Як видно з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна №9668895 від 24.10..2006р., на підставі постанови №516526 від 23.10.2006р. державного виконавця ДВС у ОСОБА_3 районі м.Львова ОСОБА_6, також було накладено арешт на вищевказану квартиру /а.с.14/.

20.12.2017 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області із заявою про скасування арешту, накладеного на підставі постанови №516526 від 23.10.2006р. державного виконавця ДВС у ОСОБА_3 районі м.Львова ОСОБА_6 /а.с.15/.

Листом від 17.01.2018 року начальника ОСОБА_3 ВДВС м.Львів повідомлено ОСОБА_2, що перевірити наявність внесених виконавчих проваджень до ЄДРВП можливо лише з 2007 року, а тому надати інформацію про накладення арешту на його майно від 24.10.2006 року немає технічної можливості /а.с.6/.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не отримував жодних судових рішень з приводу виконання яких був накладений оспорюваний арешт майна, а також виконавче провадження щодо накладення такого арешту у ОСОБА_3 ВДВС м.Львів відсутнє.

Відтак, на даний час немає будь-яких законних підстав для обмеження у здійсненні права власності позивача своїм майном, а отже накладення арешту на згадане вище нерухоме майно є протиправним та порушує його право власності охоронюване законом.

Відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Однак, незважаючи на вказану норму Закону начальником ОСОБА_3 ВДВС м.Львів арешт, накладений 23.10.2006 року, знято не було

Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 ОСОБА_4 протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності на вищевказане нерухоме майно набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України, визначається виключно законами України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Норами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника.

В даному випадку в діях позивача не встановлено неправомірної поведінки.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що наявність оспорюваного арешту обмежує право власності позивача. а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити.

Зобовязати ОСОБА_3 відділ Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області зняти арешт, накладений на квартиру №51, яка розташована у місті Львові по вулиці Тарнавського, 114, на підставі постанови №516526 від 23.10.2006 року, виданої державним виконавцем ДВС у ОСОБА_3 районі міста Львова ОСОБА_6 (номер обтяження 3935772 від 24.10.2006 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2018 року.