Справа № 172/321/18
Провадження № 2/172/304/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2018 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Битяка І.Г.

за участю секретаря судового засідання Глушко О.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача-1 ОСОБА_2

представника відповідача-2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Шевченківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування посилається на те, що 01 вересня 1986 року був прийнятий в члени колгоспу ім. Шевченко Васильківського району Дніпропетровської області, що підтверджується записами в трудовій книжці. Господарство реорганізоване 16 жовтня 1996 році в Асоціацію ім. Шевченко. 22 березня 2000 року Асоціація ім. Шевченко реорганізовано в сільськогосподарський кооператив ім. Шевченко. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2005 року сільськогосподарський кооператив ім. Шевченко визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 05 червня 2013 року внесено відомості в реєстр про ліквідацію сільськогосподарського кооперативу ім. Шевченко. Державний акт на право колективної власності на землю господарству виданий 03 травня 1995 року. З членів господарства він виключений 19 вересня 1995 року що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці. В списки до державного акту на право колективної власності на землю включений під №262. Розмір земельної частки (паю) по господарству складає 5,83 умовних кадастрових гектара, вартістю 207411грн 97 коп. Таким чином на день видачі державного акту на право колективної власності на землю був членом Асоціації ім. Шевченко і згідно чинного законодавства має право на земельну частку пай.

Про порушене право дізнався тільки в лютому 2018 року коли відділом у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області був повідомлений, що включений в списки до державного акту на право колективної власності на землю Асоціації ім. Шевченко Васильківського району Дніпропетровської області під №262 і має право на земельну частку (пай).

Просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) з земель колективної власності Асоціації ім. Шевченко Васильківського району Дніпропетровської області в розмірі 5,83 умовних кадастрових гектара вартістю 207411грн 97 коп. зобовязавши Васильківську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області дати дозвіл на виготовлення технічної документації.

Ухвалою судді від 10.08.2018 року справу прийнято до свого провадження та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Після початку розгляду справи подав заяву про зміну предмету позову та просив лише визнати за позивачем право на земельну частку (пай) з земель колективної власності асоціації імені Шевченка Васильківського району. Просив врахувати, що позивач звертався до тодішнього керівника Асоціації Моголівця, який заперечив його право на пай.

Представник відповідача-1 ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, надавши відзив на позовну заяву. Просила суд застосувати строк позовної давності, оскільки про своє порушене право позивач дізнався ще в 1995-1996 році, а поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено.

Представник відповідача-2 ОСОБА_3 позовні вимоги визнав у частині права позивача на земельну частку (пай). Надав відзив на позовну заяву у якому просив суд застосувати строк позовної давності, оскільки про своє порушене право позивач дізнався в 1995 році.

Відповідач-3 Шевченківська сільська рада Васильківського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав заперечення проти позову, вказавши, що Шевченківська сільська рада не є належним відповідачем, оскільки в період розпаювання колективних господарств не була розпорядником земель колективної власності та не мала повноважень видавати сертифікати на земельні частки (паї).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду, що проживають в одному селі з позивачем та раніше працювали на одному і тому ж підприємстві. Вони отримали земельні ділянки під час паювання земель сільськогосподарського підприємства у 1995 році. З позивачем на цю тему тоді також розмовляли та радили йому піти до керівництва так як вважали, що він також має право на пай. Але керівник підприємства відмовив позивачу у включенні до списків так як той уже звільнився з підприємства. Це було приблизно у 1996 році.

Заслухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до записів у трудовій книжці з 1 вересня 1986 року позивач прийнятий в члени асоціації імені Шевченко Васильківського району та, враховуючи навчання за направленням підприємства і службу у збройних силах, працював на підприємстві до 19.09.1995 року коли був звільнений за власним бажанням.

За інформацією ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до списку громадян-членів КСП «ім. Шевченка» до Державного акту на право колективної власності за

№ 262 внесений ОСОБА_4. За даними книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) членів КСП «ім. Шевченка» на імя позивача сертифікат не виготовлявся та не видавався.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що згідно зі статтею 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 24 зазначеної постанови визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач був внесений до списку членів сільськогосподарського підприємства на час отримання ним Державного акту на право колективної власності на землю, а тому має право на земельну частку (пай).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті 256 та 257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У судовому засіданні встановлено, що позивач достовірно знав (повинен був дізнатись), що він має право на земельну частку (пай) ще у 1996 році оскільки знав, що інші особи, які працювали разом з ним на підприємстві отримали сертифікати на земельну частку (пай), зазначені теми піднімались також під час розмов з односельцями. Той факт, що керівник підприємства заперечив право позивача на земельну частку (пай) суд не може визнати поважною причиною звернення до суду через понад 22 роки з моменту коли особа дізналась чи повинна була дізнатись про порушення своїх прав.

За правилами ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час судового розгляду представником відповідача заявлено вимогу про застосування строків позовної давності, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При цьому суд не може взяти до уваги заяву представника позивача про зміну предмету позову оскільки вона зроблена після початку слухання справи по суті, а відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України позивач має право змінити предмет чи підстави позову лише до закінчення підготовчого судового засідання та повинен надати суду докази направлення заяви сторонам. Під час прийняття справи до свого провадження судом постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження без проведення підготовчого судового засідання так воно проведено попереднім складом суду. При цьому клопотань про призначення та проведення підготовчого судового засідання від сторін не надійшло.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256, 257, 261 ЦК України, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Шевченківської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 листопада 2018 року.

Суддя І.Г. Битяк