Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/3206/17

Провадження № 22-ц/4815/134/18

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Шуляк А.С.

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 02 липня 2018 року

Рівненський апеляційний суд в складі:

головуючої судді - Боймиструк С.В., суддів: Шимків С.С., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

з участю представників сторін адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_4, як законного представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_4, як опікуна неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_7 (далі - позивач) звернулись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, що належить їй на праві власності та знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації відповідачів: ОСОБА_8 та двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Свій позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить 55,6/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстровано також місце проживання відповідачів: ОСОБА_8 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 При цьому відповідачі, як ОСОБА_8, так і її неповнолітні діти не проживають і ніколи не проживали в належному їй будинку. На даний час відповідачка ОСОБА_8 позбавлена батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей і їх опікуном є баба ОСОБА_4 Оскільки позивачка є людиною похилого віку і потребує стороннього догляду, то має намір укласти з сусідами договір довічного утримання. Проте, не може цього зробити, оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку знятися з реєстрації і таким чином чинять їй перешкоди у користуванні власністю.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року позов задоволено. Вирішено усунути перешкоди у здійсненні права власності на житлове приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_7 та знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, як законний представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (опікун та піклувальник) подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що в позові не зазначено на підставі якого правочину позивачці належить зазначена нею частка нерухомого майна та яким документом встановлено її право власності. В матеріалах справи відсутні як правовстановлюючий документ на вказане майно так і будь-які докази належності його позивачці на праві приватної власності.

Зазначає про те, що позивачкою не долучено до матеріалів справи копію договору найму №89 від 02.11.2004 та судом не досліджувались обставини укладення вказаного договору. Вказує, що судом першої інстанції не встановлено і не зазначено в рішенні на якій підставі в будинку АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання відповідачів.

Також вказує на те, що судом першої інстанції не було встановлено, хто крім позивачки є співвласником (співвласниками) вищевказаного житлового будинку.

Вказує, що способом судового захисту права позивача законом встановлено позбавлення права користування житловим приміщенням осіб, які зареєстровані у такому приміщенні. Зняття з реєстрації місця проживання не може бути способом судового захисту, оскільки такий спосіб суперечить закону.

На підставі наведеного, просить рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20.06.2018 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 вказала, що в матеріалах справи є докази, що вона є власником спірного житла і їй належить право вільного володіння, користування і розпорядження ним. Відповідачі були зареєстровані з 02.11.2004 по 02.11.2009 року. Строк найму закінчився і вона його не продовжувала та взагалі відповідачі в її будинку ніколи не проживали, а були лиш зареєстровані. Місцевим судом не допущено таких порушень, які б слугували підставою для скасування ухваленого рішення, а тому просить залишити його без змін, а подану скаргу без задоволення.

Представник апелянта ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 підтримав позицію довірительки викладену у поданому відзиві.

Відповідач ОСОБА_8 завчасно була повідомлена про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилася та причин неявки не повідомила, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за її відсутності.

Від представника органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов та усуваючи позивачці перешкоди у здійсненні права власності на житло шляхом зняття з реєстрації відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація відповідачів в спірному помешканні фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню.

Такий висновок не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що позивачем - ОСОБА_7 до позовної заяви додано копію реєстраційного посвідчення Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації №507 від 08.07.1996, з якого вбачається, що право власності в частині 55,6/100 на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.06.1996 №1-910 та записано в реєстрову книгу №4-136 (а.с.3).

Як пояснив представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3, спірний будинок поділений на двох окремих співвласників і його довірителька є повноправним власником своєї частини будинку.

З копії договору №89 від 02 листопада 2004 року вбачається, що ОСОБА_7. як власником житлового будинку в АДРЕСА_1 передано в найм ОСОБА_8. ОСОБА_5, 2001р.н. та ОСОБА_9, 1998р.н., житлове приміщення площею 22,8 м.кв. Договір укладено на строк з 02.11.2004 по 02.11.2009 (а.с.4).

Із копії будинкової книги від 16травня 1958 року, для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_1, слідує, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_7 (постійно), ОСОБА_8 (тимчасово), ОСОБА_5. 2001 р.н. (тимчасово), ОСОБА_9, 1998р.н. (тимчасово), ОСОБА_6, 2011р.н. (а.с.6-7).

Згідно повідомлення Здолбунівського РС УДМС України в Рівненській області №22/213 від 27.02.2018, згідно адресно-довідкової картотеки громадянка ОСОБА_8 зареєстрована разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договору з 24.05.2011 по 24.05.2026 року, ксерокопії заяви про реєстрацію місця проживання не збереглись.

Відповідно до повідомлення Здолбунівської міської ради Здолбунівського району Рівненської області від 31.01.2018 №02/11-127, договори найму житлових приміщень укладені у 2011 році не збереглися (а.с.41).

Сторона відповідачів не надала суду договір найму житла з 24.05.2011 по 24.05.2026 року, а ОСОБА_7 заперечує його укладення та стверджує, що відповідачі ніколи не проживали в її будинку, а були лиш зареєстровані раніше.

Як вбачається з рішення Здолбунівського районного суду від 12 грудня 2016 року неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 станом на той час понад п'ять років проживали у апелянта ОСОБА_4, а ОСОБА_8 понад два роки проживала окремо від дітей.(а.с.5).

Згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської райдержадміністрації №1254/01-25/18 від 02.05.2018 року, комісія з питань захисту прав дитини рекомендує за недоцільне визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40).

Колегія суддів, зважає на права дітей, однак вважає, що їх право користування спірним житлом за обсягом та пріоритетом, не може бути більшим за право самого власника, яке є порушеним та підлягає захисту.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст.316 та ч.1 ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб і власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319, 321, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону і право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як вбачається з викладеної в позові вимоги ОСОБА_7 фактично вказує про втрату відповідачами права користування житлом в належному їй будинку (частині).

Виходячи з того, що укладення договору найму відповідачами спірного житла з 24.05.2011 по 24.05.2026 року по справі не підтверджено, то немає підстав вирішувати виниклий спір виходячи з норм ст.ст. 158,159,163, 167-169 ЖК України.

Однак, хоч укладення зазначеного вище договору не підтверджено відповідними доказами, відповідачі за своїм статусом є фактично наймачами житлового приміщення.

Як слідує з аналізу ч.2 ст. 166 ЖК України, наймач може втратити право на жиле приміщення, хоч в главі 6 розділу ІІІ саме такого формулювання прямо не передбачено.

Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

В даному випадку слід застосувати аналогію закону, зокрема ст.71,72 ЖК України, згідно яких, наймачі втрачають право на користування житловим приміщенням якщо вони понад 6 місяців без поважних причин не проживають у спірному житлі.

Не є перешкодою у визнанні відповідачів, особами, що втратили право на користування житлом п.3 ч.3 ст. 71 ЖК України, оскільки неповнолітні діти вибули разом з матір'ю задовго до позбавлення її батьківських прав, в інше житло, зокрема до апелянта.

Чому діти на даний час мають бути зареєстровані у двоюрідної тітки відповідачки, а не в опікуна та піклувальника, якою вона є, ОСОБА_4 по справі не пояснила.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Наведені вище норми матеріального права не передбачають таку форму захисту порушеного права позивачки, як зняття з реєстрації відповідачів.

Крім того, слід зазначити, що й орган реєстрації не був стороною в даній справі та за наявності законних підстав не відмовляв в реєстраційних діях.

Отже, застосована місцевим судом форма захисту порушеного права власника не ґрунтується на законі, тому колегія суддів, вважає за необхідне скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове судове рішення за аналогією закону з метою ефективного способу захисту порушеного права ОСОБА_7. та визнати відповідачів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 особами, що втратили право на користування житловим приміщенням належним позивачці.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення відповідно до заявлених позовних вимог.

Судовий збір, відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» не справлявся.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, як законного представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 особами, що втратили право на користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_7 на праві власності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків