Справа №359/9121/16-ц
Провадження №2/359/122/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

за участю представників третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу:

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_7, про стягнення боргу за попереднім договором;

за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про розірвання попереднього договору,

встановив:

В листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 20 листопада 2008 року вона та ОСОБА_7 уклали з ОСОБА_2 попередній договір, за яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зобов'язались сплатити відповідачу грошові кошти в розмірі 497468 гривень 80 копійок, що були еквівалентні 83000 доларам США, а ОСОБА_2 зобов'язався до 1 вересня 2009 року укласти з ними договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1. У виконання попереднього договору ОСОБА_6 сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі 40500 доларів США. Однак 1 вересня 2009 року договір купівлі-продажу житлового будинку не був укладений. Тому у ОСОБА_2 виникло зобов'язання повернути ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 40500 доларів США, що еквівалентні 1079000 гривень. Відповідач відмовляється добровільно виконати це грошове зобов'язання. Тому ОСОБА_6 просить суд стягнути з ОСОБА_2 борг за попереднім договором в розмірі 1079000 гривень.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_7 також пред'явив позов та просить розірвати попередній договір, укладений 20 листопада 2008 року між ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 14 серпня 2017 року (а.с.81-82) цей позов був об'єднаний в одне провадження з позовом, пред'явленим ОСОБА_6

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов, пред'явлений його довірителем, та наполягає на його задоволенні. Водночас, він не визнає позов, поданий ОСОБА_7, та заперечує проти його задоволення.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не визнають обидва позови та категорично заперечують проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що ОСОБА_6 пропустила строк позовної давності. Крім того, попередній договір житлового будинку припинив дію. Розірвати такий договір не можливо навіть теоретично. Тому ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 просять відмовити у задоволенні позовів.

Представники третьої особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечують проти задоволення позову, пред'явленого ОСОБА_6 Водночас, вони підтримують позов, поданий їх довірителем, та наполягають на його задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків.

Встановлено, що 20 листопада 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали з ОСОБА_2 попередній договір (а.с.7-10), за яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зобов'язались сплатити відповідачу грошові кошти в розмірі 497468 гривень 80 копійок, що були еквівалентні 83000 доларам США, а ОСОБА_2 зобов'язався до 1 вересня 2009 року укласти з ними договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1.

Як вбачається з п.4.1 попереднього договору (а.с.8), ОСОБА_6 сплатила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 59936 гривень, що були еквівалентні 10000 доларів США. Крім того, 18 лютого 2018 року вона передала відповідачу грошові кошти в розмірі 30500 доларів США. Ця обставина підтверджується письмовою заявою ОСОБА_2 від 18 лютого 2018 року (а.с.11) та його письмовим листом від 24 травня 2016 року (а.с.19).

Аналіз цих обставин свідчить про те, що у виконання попереднього договору ОСОБА_6 передала ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 40500 доларів США (10000 + 30500), що еквівалентні 1079000 гривень. Ця обставина підтверджується інформацією про офіційний курс гривні відносно долара США (а.с.17-18) та письмовим розрахунком, викладе-ним в позові (а.с.5).

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з ч.2 цієї ж статті сторона, яка ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки.

Встановлено, що 1 вересня 2009 року ОСОБА_2 не уклав з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу житлового будинку. Ця обставина свідчить про те, що починаючи з наступного дня дія попереднього договору припинилась, а у відповідача виникло зобов'язання повернути ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 1079000 гривень.

Водночас, як вбачається з консолідованого змісту ч.1 ст.256, ч.1 ст.257, ч.1 ст.261 та ч.1 ст.264 ЦК України, особа може звернутись до суду за захистом свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Згідно з ч.4, ч.5 ст.267 цього ж Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Встановлено, що зобов'язання відшкодувати ОСОБА_6 збитки в розмірі 1079000 гривень виникло у ОСОБА_2 ще 2 вересня 2009 року. В той же день розпочався трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку закінчився ще 2 вересня 2012 року. Однак 24 травня 2016 року відповідач надіслав ОСОБА_6 лист (а.с.19-20), в якому він визнав борг в розмірі 199622 гривень 50 копійок.

Аналіз цих обставин свідчить про те, що перебіг строку позовної давності з приводу стягнення грошових коштів в розмірі 199622 гривень 50 копійок перервався та розпочався спочатку. Натомість, строк позовної давності з приводу стягнення іншої частини збитків в розмірі 879377 гривень 50 копійок (1079000 - 199622,50) так і залишився закінченим.

Як вбачається зі штампу на титульному аркуші пред'явленого позову (а.с.1), ОСОБА_6 звернулась до суду лише 21 листопада 2016 року, тобто вже після закінчення строку позовної давності. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження обставин, що об'єктивно перешкодили їй пред'явити позов вчасно.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 належить стягнути збитки в розмірі 199622 гривень 50 копійок. Підстави для стягнення з відповідача грошових коштів в більшому розмірі відсутні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 та ч.1 ст.218 ЦПК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_2 показав, що він не отримував від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 40500 доларів США. Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона не бачила, як ОСОБА_6 передавала відповідачу грошові кошти у вказаному розмірі.

Водночас, грошові кошти в розмірі 40500 доларів США значно перевищують двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тому передача грошових коштів в цьому розмірі, як і спростування такої передачі, взагалі не може підтверджуватись показаннями свідків.

З огляду на це суд вважає, що показання ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_8 є недопустимим доказами.

Крім того, ще 2 вересня 2009 року попередній договір купівлі-продажу житлового будинку припинив свою дію. Ця обставина унеможливлює розірвання такого договору в судовому порядку.

З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення позову, пред'явленого ОСОБА_9, відсутні також.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорцій-но розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_6 сплатила судовий збір в розмірі 6890 гривень. ОСОБА_7 сплатив судовий збір в розмірі 640 гривень. Ці обставини підтверджуються квитанціями (а.с.25, 62). Однак позов, пред'явлений ОСОБА_6, задоволений на 18,5% (199622,50 : 1079000 х 100%), тоді як у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено взагалі.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1274 гривень 65 копійок (6890 : 100% х 18,5%). Підстави для відшкодування ОСОБА_7 витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_7, про стягнення боргу за попереднім договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 збитки в розмірі 199622 гривень 50 копійок.

У задоволенні позову в частині інших вимог ОСОБА_6 відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про розірвання попереднього договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 витрати на оплату судового збору в розмірі 1274 гривень 65 копійок.

Повний текст рішення суду складений 19 листопада 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець