Провадження № 2/750/339/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №750/11764/17

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

треті особи без самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом

за участі:

позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_6

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

27 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняттям з реєстраційного обліку. Позивач посилається на те, що він є власником Ѕ частини житлового будинку 21 по вулиці Калиновій у місті Чернігові, а відповідач, який не є членом його сім»ї, зареєстрований у вказаному будинку, що створює перешкоди для оформлення субсидії, продажу будинку. Крім того, відповідач за вказаною адресою не проживає з жовтня 2015 року. В добровільному порядку відповідач знятися з місця реєстрації не хоче. Підставами для звернення до суду позивач зазначив статті 316, 317, 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України. Відповідач позов не визнає, зазначає, що вказаний будинок належав його колишній дружині, рішенням суду його вселено у будинок, однак отримати виконавчий лист він не може, оскільки справа перебуває на розгляді у Верховному суді, іншого місця для проживання не має, ключі від будинку йому не надавались, не проживає у будинку з поважних підстав.

В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили суд його задовольнити.

Відповідач, його представник позов не визнали, в його задоволенні просили відмовити.

Третя особи без самостійних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили позов задовольнити.

В судовому засіданні за клопотанням сторін були допитані свідки ОСОБА_7, маргун Г.Г., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_3, ОСОБА_4

Судом встановлені наступні обставини справи.

З 22 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування будинку є власником Ѕ частини житлового будинку 21 по вулиці Калиновій в місті Чернігові. Власником іншої Ѕ частини вказаного будинку є ОСОБА_12, яка є дочкою відповідача. Порядок користування будинком між співвласниками не встановлено, виділ часток в натурі не проведений.

До 22 березня 2017 року право власності на будинок 21 по вулиці Калиновій в місті Чернігові було зареєстровано за ОСОБА_3, яка є колишньою дружиною відповідача ОСОБА_2 На час укладання договору дарування будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та ОСОБА_12 у спірному будинку зареєстровані ОСОБА_12 (уповноважений власник), ОСОБА_3 (мати), ОСОБА_13 (син), ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 (батько).

Позивач, його представник та треті особи зазначили, що відповідач добровільно не проживає у спірному будинку з жовтня 2015 року. Однак, вказаний факт відповідачем заперечується, він зазначає, що в будинку не проживає з поважних причин, йому чиняться перешкоди. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.06.2016 року, скасованому в частині судового збору рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 30.09.2016 року, наявність якого не заперечується сторонами, вселено ОСОБА_2 в будинок №21 по вулиці Калиновій в місті Чернігів Чернігівської області, зобовязавши ОСОБА_3 не чинити йому перешкод в користуванні зазначеним будинком та надати ключі від вхідних дверей помешкання. На даний час відповідач в будинок не вселений, ОСОБА_3 неодноразово зверталась до органів поліції з приводу не вселення ОСОБА_2 до будинку. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 повідомив, що він не може отримати виконавчий лист і звернутись до органів державної виконавчої служби оскільки справа перебуває у Верховному Суді, 21.11.2017 року він намагався вселитися, однак вдома нікого не було, ключі від будинку у нього відсутні.

Позивач, його представник зазначили, що наявність права на користування житлом у відповідача чинить позивачу як власнику Ѕ частин будинку перешкоди у реалізації права власності, а саме він не може продати будинок, а також отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Однак, доказів, що саме реєстрації відповідача створює перешкоди для продажу будинку ( крім відповідача в будинку також зареєстровані інші особи, серед яких і малолітня дитина), як і доказів того, що позивач звертався до органів управління праці та соціального захисту населення з приводу призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг за адресою м.Чернігів вулиця Калинова 21 і йому було відмовлено не надано.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст..76 ЦПК України). Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, інший співвласник будинку ОСОБА_12, батьком якої є відповідач по справі, до суду з приводу порушення її прав як співвласника будинком з боку ОСОБА_2 не зверталась.

Правова регламентація права власності та житлових правовідносин здійснюється Конституцією України; Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ст..64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і

батьки.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, на яку, як на підставу вимог, посилається позивач. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що виникнення у членів сімї власника жилого будинку права на користування цим будинком є похідним від виникнення у власника права власності на будинок.

На час розгляду справи в суді власником Ѕ частини спірного будинку 21 по вулиці Калиновій в місті Чернігові є також ОСОБА_4, членом сім»ї якої ( батьком) є відповідач ОСОБА_2

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Отже зняття з реєстрації (реєстраційного обліку) не належить до компетенції суду. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є членом сім»ї співвласника будинку 21 по вулиці Калиновій в місті Чернігові ОСОБА_4, не проживає в будинку з поважних причин, порядок користування будинком між співвласниками не визначався, тому суд приходить до висновку про відсутність підставі для задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком 21 в цілому по вулиці Калиновій в місті Чернігові та зняття з реєстрації.

Керуючись ст..ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( місто Чернігів вулиця Калинова 21 РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 ( місто Чернігів вулиця Калинова 21 паспорт серії КН №139213 виданий Чернігівським РВ УМВС України в Чернігівській області 04.07.1996 року) відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 20.05.2018 року.

Суддя Н.В.Требух