Справа № 381/78/18 Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/2720/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 51 13.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі суддів:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Лівінського С.В.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Фастівської РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року, який заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області було розірвано. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом з дитинства. Позивач вказує, що з липня 2010 року всі стосунки між ними припинились, відповідачка ніякої участі у вихованні, лікуванні та утриманні своєї дочки не приймає, не виконує по відношенню до дитини батьківських обов'язків, передбачених законом та моральними засадами суспільства, вона самоусунулася від будь-якого спілкування з дитиною, її вихованням та утриманням не займається. На підставі викладеного просив позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з неї на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу) з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2018 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 , 30.05.1986 року ,аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду (10 січня 2018 року) і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з тим, що при постановленні рішення Фастівським міськрайонним судом було порушено норми матеріального та процесуального права, окрім того висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на її утриманні перебуває мати інвалід першої групи, а сама вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, від опіки та піклування за дитиною не відмовляється та надає по можливості кошти на утримання дитини.

А тому просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2018 року, скасувати та ухвалити нове рішення , яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено , що від спільного подружнього життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим 11.04.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області .

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано 14 грудня 2010 року, що підтверджується заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області .

Згідно посвідчення НОМЕР_2, виданого 01.03.2016 року УПСЗН Фастівської РДА ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 має інвалідність з дитинства .

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції взяв за основу висновок органу опіки та піклування Фастівської РДА №06-21/4233 від 21.12.2017 року, відповідно до якого є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

На думку колегії суддів при вирішенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав суд першої інстанції не врахував роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 15 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до яких позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. А тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Колегія суддів критично ставиться до висновку органу опіки та піклування Фастівської РДА №06-21/4233 від 21.12.2017 року та до висновків суду першої інстанції стосовно позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.

Твердження позивача, що відповідачка уникає спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги та ігнорує дитину не підтверджено належними доказами та не підтверджується матеріалами справи.

Наявні в матеріалах справи докази, зокрема висновок органу опіки та піклування, рапорт дільничного інспектора, акт обстеження не є достатніми та належними доказами ухилення відповідачки від виконання батьківських обов'язків.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, вважаючи доведеним факт ухилення останньої від виконання свого обов'язку участі у вихованні дитини.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. З ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 352, 354, 356, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Фастівської РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: