Ухвала

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 200/9637/17

провадження № 61-47609ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про відновлення втраченого судового провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, заяву ОСОБА_2 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Відновлено втрачене провадження у цивільній справі № 200/9637/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії в частині зібраних копій документів:

- протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2017 року відповідно до якого для розгляду цивільної справи № 200/9637/17 (провадження № 2/200/3084/17) визначено суддю Шевцову Т. В.;

- запиту органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних ОСОБА_3 від 13 червня 2017 року у цивільній справі № 200/9637/17;

- ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про відкриття провадження від 13 червня 2017 року по справі 200/9637/17 (провадження № 2/200/3084/17) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії;

- рішення (протоколу) № 3 від 07 вересня 2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 3046;

- договору купівлі-продажу фермерського господарства «ДАР» від 07 вересня 2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 3050;

- статуту фермерського господарства «ДАР» затвердженого рішенням власником Фермерського господарства «ДАР» протокол № 3 від 07 вересня 2016 року;

- реєстраційних дій проведених приватним нотаріусом Рябих В. М. від 08 вересня 2016 року;

- рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2017 року по цивільній справі № 200/9637/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії;

- апеляційної скарги ОСОБА_2 від 13 липня 2017 року на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2017 року у справі № 200/9637/17-ц;

- супровідного листа від 31 липня 2017 року щодо направлення для розгляду в апеляційному порядку цивільної справи № 200/9637/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскарження ухвали суду першої інстанції про відновлення повністю або частково втраченого судового провадження чи відмови в його відновленні, після її перегляду в апеляційному суді (пункт 41 частини першої статті 353 ЦПК України), у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції є помилковим (Рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року ТОВ «Фірма Верітас» проти України).

Ураховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про відновлення частково втраченого судового провадження, після її перегляду в апеляційному порядку, не входять до переліку ухвал, які можуть бути предметом касаційного оскарження, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року слід відмовити з вищевказаних підстав.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про відновлення втраченого судового провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель