Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Мовлянова (Гноілек) М.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 755/17079/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач звернулась до суду з позовом у якому просить усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та визначити їй додатковий строк - три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її сестри ОСОБА_6.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є рідною сестрою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач є її племінником.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається з ? частки двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вважає, що відповідач по справі має бути усунений від спадкування за померлою ОСОБА_6 у зв'язку із тим, що він вчинив протиправні дії відносно спадкодавця, перешкоджав померлій шляхом утримання особистих документів скласти заповіт не на його користь та неправомірні дії відповідача призвели до захворювання і стали причиною смерті ОСОБА_6

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні (а.с. 19).

29.12.2017 р. від представника третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві на адресу суду надійшли пояснення по справі, в яких зазначено, що дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у м. Києві та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, розгляд даної справи залишають на розсуд суду (а.с. 25-27).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2018 р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про витребування доказів (а.с. 32-33, 34-35).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2018 р. задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 19.10.1999 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, зареєстрованого Київському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 5221 від 24.11.1999 року (а.с. 38-40, 41-43).

20.04.2018 р. від відповідача до суду надійшов відзив на повну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову з підстав безпідставності та обґрунтованості, зазначивши, що виклики медичної допомоги його матері ОСОБА_6 були спричиненні хронічними захворюваннями та жодним чином не пов'язані з протиправними діями третіх осіб, причиною смерті ОСОБА_6 став цироз печінки. Посилання позивача, як доведення ОСОБА_6 до хвороби відповідачем, немає жодного взаємозв'язку з даним захворюванням. Померла мала достатньо високу пенсію, мала змогу утримувати себе самостійно та не зверталась до суду про стягнення аліментів (а.с. 95-98).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2018 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 120-121, 122-123).

02.05.2018 р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідач вів аморальний образ життя, неодноразово здійснював фізичне та психологічне насилля над своєю матір'ю, яка не мала ніяких хронічних захворювань. Крім того, відповідач не вжив заходів до лікування та одужання своєї матері (а.с. 134-136).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2018 р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про виклик свідків та клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про виклик свідків (а.с. 153-155, 156-158).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2018 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 162, 163-164).

Під час розгляду справи в судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Позивач у судовому засіданні додатково пояснила, що ОСОБА_6, отримуючи пенсію, ще додатково працювала в трамвайному депо кондуктором на відповідача, який вимагав від матері грошей на п'янки, бив свою матір, знущався, виганяв з дому серед ночі, посилав за горілкою, в ломбард; її сестра ОСОБА_6 тижнями жила у них. ОСОБА_6 05.12.2016 року казала, що коли вона одужає, то складе заповіт на її (позивача) сина ОСОБА_9, щоб зберегти квартиру. ОСОБА_6 дуже любила відповідача.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Відповідач додатково пояснив, що позивач залякувала його, щоб він відмовився від материної частки на квартиру, зводить на нього наклеп. Жодних протиправних дій стосовно своєї матері він не вчиняв, спиртним не зловживає. Всі документи знаходилися у матері у шафі, скласти заповіт він ніколи матері не перешкоджав.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, в письмових поясненнях просив розглядати справу за відсутності представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як убачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. у віці 64 роки (а.с. 68).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6 (а.с. 71 зворот).

На підставі претензії кредитора ПАТ «Ідея Банк» 06.02.2017 року відкрито спадкову справу № 171/2017 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_6 (а.с. 61-76).

ОСОБА_3 звернувся до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою від 25.04.2017 року про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 (а.с. 67 зворот).

17.07.2017 р. Шістнадцятою Київською нотаріальною конторою направлено лист №1999/2017 ОСОБА_1, в якому останню повідомлено про те, що вона не була прописана з спадкодавцем та пропустила строк для прийняття спадщини (а.с. 10).

ОСОБА_1 звернулася до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою від 03.10.2017 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с. 73).

Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 19.10.1999 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних долях (а.с. 36).

За життя ОСОБА_6 заповіт не складала.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Так, відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

При цьому, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ст.1265 ЦК України).

Відповідно до вимог частин 1-5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині, не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом, не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування у цьому випадку, згідно роз'яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач просить усунути відповідача від спадщини відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1224 ЦК України, оскільки він умисно перешкоджав спадкодавцеві скласти заповіт та ухилявся утримувати останню, що перебувала в безпорадному стані, а також своїми протиправними діями спричинив захворювання, що стали причиною смерті ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні засвідчила, що вона рідна сестра позивача та ОСОБА_6. Відповідач ніде не працював, заховав документи, серед ночі виганяв з квартири свою матір, бив її, тоді ОСОБА_6 приїжджала до неї ночувати. Відповідач напередодні ОСОБА_6 смерті посилав останню за горілкою, хоча ОСОБА_6 була хвора з температурою.

Свідок ОСОБА_10 засвідчила, що вона тітка відповідача та рідна сестра позивача. ОСОБА_6 багато раз просила поміняти квартиру, але ОСОБА_3 забрав документи, бо не хотів обміну. Спадкодавець хотіла подарувати квартиру сину позивача ОСОБА_9, який її поховає та догляне, оскільки жила в «пеклі», так як відповідач бив свою матір, пиячив, жив за рахунок матері, не випускав її з кімнати. 06.12.2016 року вона була присутня, як ОСОБА_6 викликали швидку, останню оглянули, у лікарню ОСОБА_6 їхати не хотіла. На другий день вночі ОСОБА_6 померла в реанімації. Коли везли в лікарню ОСОБА_6 її паспорт забрали у відповідача в шафі. ОСОБА_6 переживала, що у відповідача заберуть квартиру, так як він товаришував з наркоманами та не прохмелявся.

Свідок ОСОБА_12 засвідчив, що позивач є його дружина, останні десять років відповідач «піднімав» на свою матір руки, тоді вони забирали ночувати ОСОБА_6 до себе та неодноразово проводили бесіди з ОСОБА_3, який обіцяв, що більше матері ображати не буде. 03.12.2016 року ОСОБА_6 зателефонувала, що хвора, їй погано, відповідач б'ється. Тоді він приїхав у квартиру на бул. АДРЕСА_1, там ОСОБА_6 лежала в ліжку, відповідач був в іншій кімнаті з другом, він (свідок) сходив в аптеку та за рецептом швидкої купив ліки. 05.12.2016 року ОСОБА_6 знову зателефонувала, що відповідач її вигнав босу, вона в сусідки. Він приїхав з ОСОБА_23, викликали поліцію, швидку допомогу, ОСОБА_3 вдома не було. В лікарню ОСОБА_6 їхати відмовилась. 06.12.2018 року відповідач знову вдома вчинив скандал, вони всі приїхали, була швидка допомога, ОСОБА_6 стало зле, лікар сказав, що відкрилась кровотеча, треба госпіталізувати, ОСОБА_3 вдома тоді не було.

Свідок ОСОБА_15 засвідчила, що вона з 1966 року живе в будинку по АДРЕСА_4, обрана головою домового комітету, позивача вона ніколи не бачила, з ОСОБА_6 були хороші сусіди, спілкувались, відповідач виріс на їхніх очах, про ОСОБА_3 нічого поганого ніхто ніколи не казав, він завжди чемний та ввічливий, про сварки і бійки між ОСОБА_6 та відповідачем вона ніколи не чула, на сина ОСОБА_6 ніколи не скаржилась, п'яним ОСОБА_3 вона жодного разу не бачила.

Свідок ОСОБА_16 засвідчила, що вона з відповідачем з жовтня 2016 року по травень 2017 року разом працювали в ФОП ОСОБА_17, ОСОБА_3 там робив курєром, мав справу з грошима та товаром, зарекомендував себе відповідальним працівником, спиртне не вживав, на роботу ніколи не запізнювався. Після звільнення вони продовжували спілкуватись. Відповідач повідомляв, що його мати захворіла. У день смерті матері ОСОБА_3 був на роботі.

Свідок ОСОБА_24 засвідчила, що вона сусідка відповідача, знає його 12 років, живуть на одній площадці, позивача ніколи не бачила. Шуму в квартирі ОСОБА_3 вона жодного разу не чула, ніяких сварок і скандалів там не було. ОСОБА_6 побиту і з синцями вона не бачила. ОСОБА_6 любила свого сина.

Свідок ОСОБА_20 засвідчила, що є сусідкою відповідача, знає його з семи років, як заселилась в будинок, дуже добре знала ОСОБА_6, з нею спілкувалась, заходила до них в квартиру. ОСОБА_3 порядна, ввічлива людина, скандалів між відповідачем і його матір'ю ніколи не було, спиртним відповідач не зловживав, п'яним його жодного разу не бачили. У перших числах грудня 2016 року коли ОСОБА_6 захворіла, ОСОБА_3 прийшов до них, після чого вона (свідок) зайшла у квартиру відповідача, визвали швидку. Мати ОСОБА_3 дуже його любила, у них вдома завжди був мир і лад, сварок, криків ніколи не чули. ОСОБА_6 говорила, що її середня сестра продала батьківську хату та з нею не поділилася. Відповідач весь час працював на фірмах, ОСОБА_6 робила контролером в трамвайному депо. ОСОБА_6 ніколи не казала, що хоче подарувати чи продати свою квартиру або скласти заповіт, побитою її не бачили.

Свідок ОСОБА_21 засвідчила, що з осені 2016 року вона працює консєржом в будинку по АДРЕСА_4. На її чергуванні у грудні 2016 року ОСОБА_6 пізно ішла додому, ОСОБА_6 було погано, тоді сусідка ОСОБА_25 поміряла тиск, який був низький, ОСОБА_6 вони запропонували ліки та завели до квартири, де ОСОБА_6 забрав ОСОБА_3. ОСОБА_6 два дні коли вона (свідок) вийшла на чергування, то на сходах побачила чоловіка і дві жінки, які кричали, що ОСОБА_3 вбивця, вбив свою матір, що її шокувало, відповідача тоді не було. Приїхала швидка допомога, ОСОБА_6 виносили два чоловіки, вона тримала двері, ОСОБА_6 лежала бліда без побоїв. На її зміні поліція не приходила. ОСОБА_6 дуже любила відповідача, турбувалася про нього. Про побиття ОСОБА_6 їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_22 засвідчила, що ОСОБА_6 була її сусідкою, вони часто заходили один до одної. ОСОБА_6 дуже любила свого сина. ОСОБА_3 добрий, свою матір ніколи не ображав, руки на неї не «піднімав», спиртним не зловживав. ОСОБА_6 ніколи не скаржилась на відповідача, із синцями ОСОБА_6 не бачила. Сварок та шуму в квартирі ОСОБА_6 ніколи не було чутно. На початку грудня вона бачила, як приїжджала швидка допомога та забрала ОСОБА_6. Про смерть ОСОБА_6 її повідомили сусіди. Вона ніколи не бачила, щоб до ОСОБА_6 приходили її родичі. ОСОБА_6 нікому не казала, що хоче відчужити квартиру або розселитися з сином.

Отже, показами вищевказаних свідків не доведено факту перешкоджання відповідачем спадкодавцю скласти заповіт у зв'язку з переховуванням документів. Так, свідок з боку позивача ОСОБА_1 пояснила, що коли ОСОБА_6 06.12.2016 року забирала швидка допомога, то остання віддала їй документи на квартиру, паспорт взяли з шафи. При цьому сама позивач повідомила, що спадкодавець знала де лежать документи, а саме паспорт і документи ОСОБА_6 дістала самостійно коли в грудні 2016 року їхала в лікарню. Також, як пояснили сторони по справі, ОСОБА_6 працювала в трамвайному депо, спадкодавцю стало зле під час перебування у відпустці, тому суд вважає, що до моменту потрапляння в лікарню ОСОБА_6 не була позбавлена можливості скласти заповіт у разі наявності у неї такого наміру, до того ж для вчинення цього правочину необхідний документ, що встановлює особу громадянина.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 14.04.2017р. Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві встановлено, що до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 05.12.2016 р. приблизно о 21:10 год. невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. При проведені досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 06.12.2016р. викликала швидку медичну допомогу, яка по приїзду надала допомогу та госпіталізувала її до КМК ЛШМД з діагнозом хронічний гепатит з переходом в цироз, гостра печінко-ниркова недостатність. ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_6 померла. Інформація викладена в заяві ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження (а.с. 99).

Суд, встановивши, що хоч спадкодавець була пенсійного віку, проте продовжувала працювати, докази про те, що вона потребувала сторонньої допомоги відсутні, а смерть спадкодавця наступила в результаті цирозу печінки, тому приходить до висновку, що заявлений позов в частині про усунення відповідача від права на спадкування є безпідставний та задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1ст. 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем суду не надано.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Враховуючи вказане, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини позивачем пропущений не з поважних причин.

Отже, за викладених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Згідно положень п. 9 ст.158 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволені позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1224, 1258, 1261, 1268, 1272 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 76, 81, 89, 133, 141, 158, 223, 259, 265, 268, 273, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2018 року та зняти арешт з ? частини квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 19.10.1999 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 5221 від 24.11.1999 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, , адреса проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_3, адреса проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, ідентифікаційний .

Повний текст судового рішення складено 20 листопада 2018 року.

Суддя Л.М.Виниченко