Апеляційне провадження № 22-ц/824/467/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/1761/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В. за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4,

на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого 20 червня 2018 року під головуванням судді Скрипки О.І. в приміщенні суду,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві і, з урахуванням уточнень до позову, просив винести рішення, яким захистити його честь та гідність, а також відшкодувати моральну шкоду у сумі 177.700 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що державний виконавець ДВС Деснянського РВ ГТУЮ м.Києва Ельбабаєв Б.Б., 22.08.2016 року, при виконанні своїх службових обов'язків, на його прохання ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, відкритого на виконання судового рішення про поновлення його доньки на роботі, образив позивача, назвавши його «бидлом» та нецензурно вилаявся на його адресу.

Тим самим вважав, що були принижені його честь та гідність, як полковника СБУ у відставці. В результаті указаних неправомірних дій працівника Десняського ДВС Ельбабаєва Б.Б. значно погіршилось самопочуття позивача, у зв'язку з чим він вимушений був проходити лікування.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 20 червня 2018 року у позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу і, вказуючи на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, зокрема, що суд дав доводам його позовної заяви неправильну оцінку, а також не повністю дослідив докази, наявні в матеріалах справи.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судове засідання з'явилася представник ОСОБА_4 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_7

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи повідомлені належно, проте про причини неявки суд не повідомили.

Від ОСОБА_7, яка за нотаріально посвідченою довіреністю представляє інтереси ОСОБА_4 на адресу суду надійшло дві заяви про відкладення розгляду справи. Враховуючи положення підпункту 11 пункту 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, яким передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року останню не було допущено до участі у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення його особистих немайнових прав відповідачем Деснянським РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві. Докази поширення інформації відсутні. Тобто, позивачем не доведено факт поширення відповідачем недостовірної негативної інформації стосовно самого позивача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 зазначив, що, будучи представником своєї доньки ОСОБА_7 у справі про поновлення її трудових прав, 22.08.2016 року, перебуваючи у приміщенні ДВС за адресою м.Київ, вул.Бальзака, №64, він звернувся до державного виконавця Деснянської ДВС Ельбабаєва Баходіра Бекмурадовича, з проханням ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, проте останній висловився на його адресу грубо та нецензурно.

Відповідно до ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р, із подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного з»язку; викладення в характеристах, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте, судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається така інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як вбачається, судом першої інстанції досліджувалися копії матеріалів виконавчого провадження № 50438104, в яких міститься копія акту державного виконавця Ельбабаєва Б.Б. від 22.08.2016 року, про те, що ОСОБА_7 зверталася до державного виконавця з приводу ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, з якого вбачається, що вказані матеріали боржнику були надані, однак вона відмовилась поставити свій підпис про ознайомлення з ними (а.с.123). Жодної інформації про факт звернення ОСОБА_4 до державного виконавця 22.08.2016 року в якості представника боржника ОСОБА_7 матеріали виконавчого провадження не містять.

З урахуванням вище зазначеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначився стосовно відсутності юридичного складу правопорушення, поняття якого викладено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту приниження честі та гідності позивача, суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог постановлено без з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд вважає безпідставними, так як суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи в межах заявлених позовних вимог, дослідив надані сторонами докази та дав їм вірну правову оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19.11.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: