Справа № 702/175/18
Провадження № 2/702/128/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

в складі : головуючої судді: Мазай Н.В.

з секретарем: Ясінською О.А.

з участю представника позивача : ОСОБА_1

представники відповідача, представники третьої особи Монастирищенського районного відділу ДВС, позивач : не з»явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 об»єднаної податкової інспекції Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Монастирищенський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю №016496 від 02.09.2003 року він є власником земельної ділянки площею 0,1003 га, що розташована на території м. Монастирище Черкаської області, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №6945639 від 07.04.2005 року власником 1/4 частки квартири №АДРЕСА_1. Позивач, належну йому земельну ділянку вирішив продати, однак 20.02.2018 року в приватного нотаріуса отримав відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна №4796717, з якого вбачається, що в Єдиному реєстрі міститься архівний запис від 28.07.2003 року за № про наявність обтяження всього майна, що належить позивачу. Підставою такого обтяження є постанова бн, Державної виконавчої служби Монастирищенського району Черкаської області від 28.07.2003 року. Згідно листа Монастирищенського РВ ДВС №1250/15.17.37 від 28.02.2018 року, на все нерухоме майно, що належить позивачу накладено арешт на підставі постанови бн від 28.07.2003 року. Разом з цим в листі зазначено, що виконавче провадження вже завершене та знищене у звязку із закінченням терміну зберігання та рекомендовано звернутися до суду, щодо вирішення питання про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову посилається на ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України. Позивач не має можливості в повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно вказаного майна, через незалежні від нього обставини, а саме перебування майна під арештом, що в свою чергу унеможливлює здійснення ним будь-яких нотаріальних дій відносно зазначеного майна. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Просить зняти арешт, накладений на підставі постанови бн державної виконавчої служби Монастирищенського району Черкаської області від 28.07.2003 року на все майно, що йому належить, зокрема на 1/4 частку квартири №АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1003 га, що в м. Монастирище Черкаської області.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ " Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Ухвалою суду від 03.04.2018 року у справі замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на належного - ОСОБА_3 об»єднану податкову інспекцію Черкаської області, а Монастирищенському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області визначено статус - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 14.05.2018 року позов в частині позовних вимог про звільнення з-під арешту майна, а саме квартири № АДРЕСА_2 закрито провадженням.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представництво своїх інтересів довірив представнику ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позов підтримав повністю просить його задоволити.

Представники відповідача ОСОБА_3 об»єднаної податкової інспекції Черкаської області в судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. На адресу суду надали відзив на позовну заяву відповідно до якого як вбачається з тексту позовної заяви предметом позовних вимог є зняття арешту з майна, що належить на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, накладеного державною виконавчою службою Монастирищенського району Черкаської області від 28.07.2003 року. Залучаючи орган державної фіскальної служби відповідачем у справі, позивач посилається на абз. 3 п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5. Звертають увагу, що у даному спорі ОСОБА_3 ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області не може бути учасником судового процесу, оскільки питання зняття арешту не пов»язано, а ні з податковим боргом, а ні з податковою заставою. Окрім цього, ОСОБА_3 ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області не вчинялись дії, які б заподіяли шкоди охоронюваним правам та інтересам позивача, зокрема в межах цивільного законодавства, а тому немає необхідності розглядати вказану справу за участі останнього. З огляду на вищевикладене, вважають, що у даному випадку права та інтереси позивача з боку ОСОБА_3 ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області не порушувались. Просять суд розглянути справу без участі ОСОБА_3 ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області за наявними матеріалами справи у відповідності до чинного законодавства.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Монастирищенський РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суд не повідомив.

Засухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі і виходить з наступного.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень;

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що вироком Христинівського районного суду від 11 червня 2002 року у справі № 1-69/2002 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та засуджено на 5 років позбавлення волі у відповідній кримінально-виконавчій установі з конфіскацією ј частини належного йому майна, з позбавленням його строком на 2 роки права займати посади пов»язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов»язків. За постановою Апеляційного суду Черкаської області від 10.09.2002 року застосовано ст. 69 КК України до ст. 368 ч. 2 КК України - термін покарання зменшено до 1 року 06 місяців позбавлення волі, в іншому вирок залишено без змін (а.с. 29,62).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (який діяв на момент виникнення правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою б/н від 28.07.2003 року державного виконавця Державної виконавчої служби Монастирищенського району накладено арешт на все майно ОСОБА_2 (а.с. 5, 6).

Згідно ч.1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (який діяв на момент правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно даних Монастирищенського районного відділу державної виконавчої служби від 19.03.2018 року №1758/15.17-7 згідно даних книги обліку виконавчих документів номенклатурний, на виконанні перебували виконавчі документи відносно ОСОБА_2: виконавчий лист Христинівського районного суду № 1-60 від 11.06.2002 року про конфіскацію майна; виконавчий лист Христинівського районного суду № 1-60 від 11.06.2002 року про стягнення 3076,22 грн. судових витрат на користь держави. Виконавче провадження №614/2 від 27.09.2002 року по виконанню виконавчого листа Христинівського районного суду № 1-60 від 11.06.2002 року про конфіскацію майна, завершене 19.08.2004 року у зв»язку із виконанням. Виконавче провадження №615/2-1 по виконанню виконавчого листа Христинівського районного суду № 1-60 від 11.06.2002 року про стягнення 3076,22 грн. судових витрат на користь держави, завершене 22.02.2007 року у зв»язку із виконанням. Копії постанов та оригінали виконавчих листів повернуто до Христинівського районного суду. Виконавчі провадження знищені у зв»язку із закінченням терміну зберігання, акти про знищення відсутні, а тому надати інформацію по проведених виконавчих діях про конфіскацію майна не представляється можливим ( а.с. 28).

Відповідно п.9.9. Порядку роботи із документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 ( далі Порядок) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Згідно п.9.10. Порядку завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт… Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна (дата формування: 20.02.2018 15:44:14) накладено арешт на все нерухоме майно - арешт за реєстраційним № 4796717, що зареєстроване 12.04.2007 року реєстратором- Монастирищенською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови б/н від 28.07.2003 року державної виконавчої служби в користь держави, власник майна- Музика ОСОБА_5 (а.с.5).

На заяву від 27.02.2018 року позивач отримав відповідь від 28.02.2018 року Монастирищенського районного відділу ДВС відповідно до якої виконавче провадження, у якому знаходиться постанова б/н від 28.07.2003 року, якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, завершене та знищення у зв»язку із закінченням терміну зберігання та роз»яснено його право на звернення до суду з питання про зняття арешту з майна по завершеним виконавчим провадженням ( а.с. 6).

Відповідно до ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п'ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п'яти років за тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Згідно повідомлення Монастирищенського районного відділу Державної виконавчої служби від 04.05.2018 року за № 2764/15.17.37 згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 04.05.2018 року відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 за рішенням суддів та інших органів, посадових осіб у відділі відсутні ( а.с. 63).

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (який діяв на момент виникнення правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (який діяв на момент виникнення правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

На сьогоднішній день порядок та підстави зняття арешту з майна регулюються положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» якими прописані випадки коли державний виконавець може зняти арешт. В даному випадку державний виконавець не має правових підстав для зняття арешту з майна боржника, а тому арешт може бути знято на підставі ч. 5 ст. 59 цього закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю.

В рішенні по справі «Onerylidiz проти Туреччини» Європейський суд висловився наступним чином: «Справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обов'язку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний зв'язок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном…»

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у зв'язку з відсутністю виконавчого провадження, відсутністю заборгованості, як підстави для його накладення, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Враховуючи, що реалізація прав позивача є неможливою без надання захисту судом в обраний ним спосіб, суд вважає за можливе зняти арешт, накладений Монастирищенським районним ВДВС, оскільки законних підстав для збереження накладеного арешту судом не встановлено, а тому, враховуючи усі інші встановлені судом обставини, подальше збереження без достатніх підстав вжитих попередньо заходів є неможливим та безпідставним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПК (далі-ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 016496, яка розташована на території Монастирищенської міської ради (а.с.7). Право власності на земельну ділянку посвідчено, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118732632 від 28.03.2018 року, 21.03.2018 року, номер запису про право власності: 25461614 ( а.с. 61). Суд вважає, що оскільки державним виконавцем накладено арешт на все майно ОСОБА_2, а тому підстави, для конкретизації майна з якого необхідно зняти арешт відсутні.

Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось, а тому суд залишає їх за позивачем.

На підставі викладеного Конституції України, Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Україною 17.07.1997 року, Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, Порядку роботи із документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року із змінами та доповненнями, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", ст.ст.321,391,1216, 1218, 1268,1270,1296 ЦК України та керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 223, 258, 263-265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Зняти арешт, накладений на підставі постанови б/н державної виконавчої служби Монастирищенського району Черкаської області від 28 липня 2003 року на все майно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_3).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. В. Мазай

Повний текст рішення складено 24.05.2018 року.