Провадження №2/760/6735/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Усатової І.А.,
за участю секретаря - Ковальської К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Позивач посилається на те, що 02.10.1993 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб. Після укладення шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_1. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2.
Позивач пояснив, що відповідач з 2012 року став постійно проживати за адресою: АДРЕСА_2.
Вказав, що ОСОБА_4 була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач посилався на те, що 26 січня 2018 року сторони уклали договір про поділ спадкового майна, посвідченого Майданником І.В., державним нотаріусом 9 Київської державної контори, за яким переходять у власність та будуть видані свідоцтва про право на спадщину за законом наступне майно: ОСОБА_1, чоловіку померлої-1/3 частину квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1, а ОСОБА_2, сину померлої: 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 частину земельної ділянки від площі 0,1000 га. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_3).
Позивач зазначив, що 26 січня 2018 року він на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 9-ю Київською державною конторою, набув право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належала померлій ОСОБА_4, а згідно договору дарування від 26 січня 2018 року, посвідченого 9-ю київською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 подарував належну йому на праві особистої приватної власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1.
Позивач пояснив, що відповідач не є власником будь-якої частини квартири АДРЕСА_1, не бере участі в оплаті комунальних послуг по утриманню зазначеної квартири, має своє власне житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, де і мешкає з 2012 року по теперішній час. Ніякого зв'язку з позивачем не підтримує, його речей у спірній квартирі немає. Комунальні послуги оплачуються виключно позивачем.
У зв'язку з наведеним вище, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити.
Позивач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Відзив не направив.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Представник третьої особи - Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, просить винести законне та обгрунтовне рішення.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням.
Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачу належить 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; та 1/2 частини земельної ділянки від площі 0,1000 га. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_3).
Позивач, звертаючись до суду із позовом про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, посилався на те, що останній з 2012 року проживає у належному йому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Так, згідно актів про не проживання особи, складених мешканцями будинку та працівниками ЖЕД-902, від 24.03.2018, 22.05.2018, 24.07.2018 ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1, та не користується даною квартирою, на що суд зазначає наступне.
За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).
З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.
Оскільки, інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76 -83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280 - 282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: