АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/598/18Головуючий у 1-й інстанції Позарецька С.М. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретар Наконечна М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ПАТ «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2016 (ухвалене 18.10.2016 у залі судових засідань Придніпровського районного суду, повний текст складено 18.10.2016, суддя в суді першої інстанції - Позарецька С.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки припиненим, :

в с т а н о в и в :

16.09.2016 ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, яким просила визнати припиненим договір іпотеки, що укладений між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»), посвідчений 13.06.2007 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. за №3229, яким встановлено іпотеку на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування вказано на те, що 13.06.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 (як позичальником) укладено договір кредиту, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 18 000,00 доларів США зі сплатою 12,50% річних, з щомісячним графіком погашення заборгованості, з кінцевим терміном повернення 10.06.2022.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вищевказаним договором кредиту між ОСОБА_3 (як майновим поручителем) та відповідачем укладений іпотечний договір № ІД 895/06-034-416, посвідчений 13.06.2007 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., згідно з яким майновий поручитель передав в іпотеку відповідачу нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її син (позичальник за договором кредиту) ОСОБА_5 помер. Після смерті сина позивач спадщину не приймала, із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталася.

Позивач зазначає, що на поручителів (фінансових або майнових) може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксованої, в тому числі, у договорі. Вважає, що основне зобов'язання по договору кредиту припинене у зв'язку зі смертю позичальника, згоду відповідати за будь-якого нового боржника вона не давала, в договорі іпотеки такий обов'язок також відсутній, тому в силу вимог закону договір іпотеки є припиненим, що й стало фактичною підставою для звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2016 позовні вимоги у даній справі задоволено.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що основне зобов'язання за договором кредиту припинене у зв'язку зі смертю позичальника, а згоду відповідати за будь-якого нового боржника позивач не давала, відсутній такий обов'язок і в договорі іпотеки, а тому останній є припиненим в силу вимог закону.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано 28.10.2016 через відділення поштового зв'язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Скаржник зазначає, що ні спеціальною нормою права ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» ні загальною нормою права ст. 593 ЦК України не передбачено такої підстави для припинення іпотеки як смерть боржника у забезпеченому зобов'язанні. Суд не врахував, що кредитні зобов'язання не є нерозривно пов'язаними з особою позичальника, отже є такими, що перейшли до його спадкоємців. За період часу з червня 2013 року по грудень 2015 року якоюсь особою вносилися кошти на погашення кредитної заборгованості в сумі 10 900,00 доларів США, що свідчить про наявність особи, зацікавленої у спадщині позичальника. Позивач у справі не є спадкоємцем позичальника, отже не має права звертатися з цим позовом до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача суду не надавалося.

Дана справа розглядалася судами неодноразово. Наразі апеляційний розгляд здійснюється згідно постанови Верховного Суду від 13.02.2018 про направлення справи на новий апеляційний розгляд.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 13.06.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_5, як позичальником, укладено договір кредиту №895/06-034-416, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 18 000,00 доларів США зі сплатою 12,50 % річних, з щомісячним графіком погашення заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 10.06.2022.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищевказаним договором кредиту, між ОСОБА_3, як іпотекодавцем, та АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») 13.06.2007 укладено іпотечний договір №ІД 895/06-034-416, посвідчений 13.06.2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., зареєстрований в реєстрі за №3229, згідно із умовами якого майновий поручитель передав в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_5 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.04.2013, яке видане відділом ДРАЦС по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №916.

З листа нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори від 08.09.2016 за №1812/02-14 вбачається, що 08.09.2016 зареєстровано претензію ПАТ «Укрсоцбанк» до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 Заведена спадкова справа №457/2016. Проте, ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

На запит апеляційного суду від 21.03.2018 року нотаріусом було надано суду аналогічну відповідь про відсутність заяв про прийняття спадщини від спадкоємців ОСОБА_5

Указані фактичні обставини сторонами у справі не оспорюються.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

На майнового поручителя може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди майнового поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й в іпотечному договорі як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням.

Відповідно до вимог ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права та обов'язки переходять до спадкоємців, тобто відбувається заміна кредитора в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

З вимог ст. 1268 ЦК України вбачається, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.2-4 ст.1273 ЦК України.

З пояснень представника позивачки у суді апеляційної інстанції вбачається той факт, що на момент смерті у ОСОБА_5 була малолітня дитина, яка згідно до закону є такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька лише по факту свого віку та кровного споріднення.

Згідно до чинного процесуального закону України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості для встановлення та залучення до участі в справі осіб з будь яким статусом, які не приймали участь в суді першої інстанції, відповідно не вирішує питання про встановлення особи малолітнього спадкоємця та не встановлює факт прийняття ним спадщини, оскільки ці питання не були предметом розгляду суду першої інстанції.

З вищевикладеного вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких суд міг би прийти до беззаперечного висновку про припинення основного зобов'язання в зв'язку із смертю боржника та, відповідно до цього, визнати іпотеку припиненою, позивачем суду не надано, в порушення вимог процесуального закону.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки припиненим з тієї підстави, що припинилося основне зобов'язання є незаконними та належним чином необґрунтованими, відповідно не підлягають до задоволення.

Одночасно з вищевказаними, в якості підстави для звернення ОСОБА_3 з вказаним позовом до суду позивачка посилається на те, що згідно до спірного договору іпотеки вона, як майновий поручитель, не погоджувалася забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Відповідно до вимог ст.523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

При цьому, доказів заміни боржника у вказаному кредитному зобов'язанні, з яких суд міг би встановити особу нового боржника, позивачем суду не надано.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Системний аналіз положень ст. ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» дає підстави дійти висновку про можливість припинення іпотеки, як виду забезпечення зобов'язання, з урахуванням конкретних обставин справи.

Отже право іпотекодавця підлягає судовому захисту за позовом іпотекодавця шляхом визнання іпотеки такою, що припинилася, а не шляхом припинення самого договору, на підставі якого встановлено вказану іпотеку відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, оскільки це суперечить вимогам ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та ст. 593 ЦК України.

Таким чином висновки суду першої інстанції про можливість захисту прав позивачки у вказаний нею спосіб - шляхом визнання договору іпотеки припиненим є такими, що суперечать вимогам закону.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2016 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки припиненим підлягає до скасування з винесенням нового рішення по справі, яким в задоволенні позову має бути відмовлено за безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу -задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2016 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки припиненим -скасувати .

В позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки припиненим -відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складено 18 травня 2018 року.

Головуючий

Судді