Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 127/6691/16-ц

провадження № 61-3340 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Лесько А. О., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-Вінницька міська рада Вінницької області,
третя особа-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Вінницької області у складі суддів: Стеблюк Л. П., Марчук В. С., Якименко М. М., від 05 грудня 2016 року.

Встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_6 подала до суду позовну заяву до Вінницької міської ради Вінницької області, третя особа - ОСОБА_7, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 26 липня 2016 року Ладижинським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 29 жовтня 1962 року. Після смерті останньої залишилось спадкове майно, - квартира АДРЕСА_1, яка на момент смерті належала спадкодавцеві.

ОСОБА_6 не проживала і не була зареєстрована у вказаній квартирі та у встановлений законодавством шестимісячний термін не змогла подати заяву про прийняття спадщини. Зазначає, що пропустила строк для прийняття спадщини з тих причин, що її донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом з дитинства другої групи. Їй протипоказана важка фізична праця та тривала хода. Вона не працює і потребує постійного стороннього догляду та супроводу, тому ОСОБА_6 фактично виконує роль її опікуна.

У зв'язку з тим, що для оформлення спадщини, яка повинна відкритися за місцем смерті спадкодавця, ОСОБА_6 потрібно було їздити в м. Вінницю, а вона проживає за 120 км в м. Ладижин, в силу сімейних обставин, а також зважаючи на те, що фактично отримала свідоцтво про смерть 26 липня 2016 року, вона не змогла вчасно подати заяву про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного просила визначити ОСОБА_6 додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниці.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, які наведені ОСОБА_6 не є об'єктивними та не пов'язані із непереборними та істотними труднощами, а тому суд дійшов висновку, що перешкод для вчасного прийняття спадщини у позивача не було.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визначено ОСОБА_6 додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_8, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниці.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що дочка позивача є інвалідом та потребує стороннього догляду, тому позивач не мала змоги, в силу сімейних обставин, вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, третя особа посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що апеляційним судом не враховано положення пункту 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

У лютому 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_7, у яких не погоджується з доводами касаційної скарги та просить її відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно із частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні питання про визначення особі додаткового строку на прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини і визначає, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано положення пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та зазначає, що позивачем не доведено обставин на які вона посилається у позові. Зазначає, що з наданих позивачем документів не убачається, що її донька потребує стороннього догляду, тобто відсутні поважні причини пропуску строку на прийняття спадщини. Суд апеляційної інстанції в сукупності дослідив усі докази, на які посилається позивач, та дійшов висновку про наявність поважних підстав пропуску строку на прийняття спадщини.

Слід зазначити, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням досліджених доказів, дійшов правильного висновку, що внаслідок сімейних обставин, а саме потребою доглядати за дочкою з інвалідністю, ОСОБА_6 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних підстав.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосував норми статей 1270, 1272 ЦК України, що регулюють спірні правовідносини, а тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Враховуючи, що рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції немає підстав для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Сторонами не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та пунктом 4 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_7.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик