Справа № 161/6845/18 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В.В.
Провадження № 22-ц/802/159/18 Категорія: 2 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника розивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_7 про припинення права особи на частку в квартирі та стягнення грошової компенсації, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2018 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_8, з яким вона проживала однією сім'єю в незареєстрованому шлюбі та який був батьком її дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Також, померлий є сином відповідача ОСОБА_3. Після його смерті була успадкована належна йому на праві власності квартира площею 30, 9 кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у такому порядку: ОСОБА_3 - 25% (2/8 частки); неповнолітній ОСОБА_5 - 12,5% (1/8 частки), неповнолітня ОСОБА_6- 12,5% (1/8 частки). Позивач - ОСОБА_1 володіє 50% (1/2 частки).

Посилаючись на вимоги ст. 365 ЦК України, а також на те, що частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі, сторони не являються родичами, а тому користуватись спільним майном неможливо, річ є неподільною, відповідач та члени її сім'ї не проживають в спірній квартирі, не беруть участь в її утриманні, натомість, мають у власності інше житло, позивач згодна відшкодувати відповідачці вартість належної їй 2/8 частки спірного майна, а тому просила суд припинити право власності ОСОБА_3 на належну їй частку у спільному майні та визнати за позивачами право власності на цю частку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2018 року позов задоволено повністю.

Ухвалено визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 2/8 частки квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Стягнути з депозитного рахунку у Територіальному управлінні ДСА у Волинській області (р/р 2504, , МФО 820172 в ГУДСКУ у Волинській області) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої, 43000, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) 39 521 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять одну) гривню грошової компенсації вартості її частки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 вересня 2018 року ухвалено припинити право ОСОБА_3 на частку, яка складає 25%(2/8 частки) у однокімнатній квартирі загальною площею 30,9 кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3(колишня вул. Орджонікідзе), що перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на незаконність та необгрунтованість рішення, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неповне дослідження та однобічну оцінку поданих позивачем доказів, порушення вимог ЦПК України, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира площею 30,9 кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 - 2/8 частки (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 112681001, а.с. 15); ОСОБА_6 - 1/8 частки (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 112681484, а.с. 18); ОСОБА_5 - 1/8 частки (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 112682174, а.с. 21); ОСОБА_1 - 1/2 частки (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а.с. 22).

Як вбачається з технічного паспорта на спірну квартиру (а.с. 23), квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 18,3 кв.м., кухні площею 5,0 кв.м., вбиральні 2,3 кв.м., коридору 4,3 кв.м..

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в спірній квартирі не зареєстрована та не проживає, не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану квартири, комунальні послуги не сплачує та не користується нею. Позивачі та відповідач не є членами однієї сім'ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства. Відповідач зі своїм чоловіком ОСОБА_7 мають у власності інше житло - двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4. Витрати по оплаті комунальних послуг в квартирі та витрати щодо утримання майна здійснює позивач ОСОБА_1, оскільки проживає в даній квартирі.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Ухвалюючи рішення про припинення права ОСОБА_3 на 2/8 частки у нерухомому майні, що належить їй на праві спільної часткової власності та стягуючи на її користь з позивача грошову компенсацію, суд першої інстанції виходив із положень частини першої статті 365 ЦК України, що спільним майном користуватися неможливо, поділ приміщення є неможливим, а таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що згідно даної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Такий висновок суду є правильним та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах N 6-81цс11 від 16 січня 2012 року, N 6-68цс14 від 02 липня 2014 року, N 6-2784цс15 від 24 лютого 2016 року.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В матеріалах справи наявна квитанція № 0.0..1 від 04.05.2018 року з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 попередньо внесла на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача в спірній квартирі, яка складає 39521,00 грн. (а.с. 5а).

Суд першої інстанції, встановивши зазначені обставини, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на 2/8 частки в спірній квартирі зі стягненням на її користь із співвласника ОСОБА_1 відповідної грошової компенсації та визнання права власності на цю частку за позивачами, а тому обґрунтовано з урахуванням ухвалення додаткового рішення в даній справі задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач лише один раз повідомлялася судом про дату слухання справи і подала заяву про відкладення розгляду справи, після чого не отримувала повідомлення про дату наступного слухання, цим самим була позбавлена можливості належним чином захищати та відстоювати свої права шляхом надання пояснень, заперечень та письмових доказів не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 18 травня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче судове засідання на 11 год. 45 хв. 06.06.2018 року та запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали подати відзив з своїми запереченнями на позов та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються.

Копію даної ухвали відповідач отримала 02.06.2018 року(а.с. 32) проте своїм правом на подачу відзиву не скористалася.

02.06.2018 року справа слуханням була відкладена на 27.06.2018 на 10 год.30 хв. про що відповідач була повідомлена 18.06.2018 року(а.с. 43) та подала заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання її представника.(а.с. 45).

Розгляд справи було відкладено на 09.08.2018 року на 10 год. 30 хв. про що відповідач повідомлялась належним чином, однак судова повістка повернулась до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», що відповідно до вимог ст. 131 ЦПК України вважається належним повідомленням, оскільки відповідач заяви про зміну місця проживання суду не подавала.

Отже, відповідач мала можливість подавати пояснення та докази на заперечення позовних вимог, про те таким правом не скористалась.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на невідповідність вартості спірної квартири, зазначеної в експертному висновку вартості типових аналогічних квартир, а саме, що вартість спірної квартири є значно більшою(не менше 500 000 гривень) ніж визначена позивачем є безпідставними, оскільки відповідач заперечуючи висновок про вартість об'єкта оцінки(спірної квартири) не подала суду доказів про оцінку спірної квартири, зокрема висновок експерта, складений на її замовлення відповідно до положень ст. 106 ЦПК України, хоча мала таку процесуальну можливість як при розгляді справи судом першої інстанції так і при поданні апеляційної скарги та до підготовки розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження відповідача про те, що будучи співвласником спірної квартири вона забезпечує і відстоює інтереси своїх внуків можливістю безперешкодно користуватися спільним житлом і гарантує неможливість відчуження у випадку намірів позивача продати це житло не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів про намір позивача відчужити спірну квартиру відповідач суду не надала, крім того обов'язок по захисту інтересів неповнолітніх дітей відповідно до вимог чинного законодавства покладений на батьків(в даному випадку на позивача).

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції відповідач підтвердила, що спірною квартирою вона не користується, поділ квартири неможливий та спільне користування і володіння даною квартирою разом з позивачем неможливе, а тому вона лише не згідна з вартістю квартири, яка визначена висновком про вартість та у зв'язку із цим і розміром компенсації за частку в квартирі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доповнення до апеляційної скарги не містять доводів щодо скасування додаткового рішення від 20 вересня 2018 року в даній справі крім тих, які зазначені в самій апеляційній скарзі на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2018 року. Апеляційна скарга на додаткове рішення від 20 вересня 2018 року окремо від апеляційної скарги на рішення суду від 09 серпня 2018 року відповідачем не подавалась, а відповідач обмежився доповненнями до апеляційної скарги відповідно до положень ст. 364 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді