ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/245/18
Провадження № 2/210/827/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору б/н від 03.08.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі. Відповідач, взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 60889,74 грн., та судові витрати: судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою суду 08.02.2018 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідачем ОСОБА_2 27.02.2018 року до суду надано заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В підтвердження викладених в заяві обставин, надав суду листування між ним та органом прокуратури, управлінням поліції (а.с. 43-55).

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.08.2013 року ОСОБА_2 була підписана «Анкета-заява про приєднання до умов та правил наданні банківських послуг в ПриватБанку».

Відповідно до вказаної заяви, відповідач, ознайомившись із переліком послуг, що можуть бути надані, а саме: 1) платіжна картка кредитка «Універсальна»; 2) пенсійна картка; 3) картка Gold; 4)зарплатний пакет; 5) ідентифікація з паспортом; 6)послуга накопичення «Копілка», зазначив, що бажає оформити саме «Універсальну картку» (а.с. 5).

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1048 Цивільного Кодексу України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Кодексу).

Згідно ст. 627 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договір даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Аналізуючи наведені вище положення Закону, суд зауважує, що істотними умовами кредитного договору є його предмет (сума грошових коштів, що надається в кредит), строк повернення кредиту (термін, після спливу якого кредитні кошти мають бути повернуті кредитору) та його ціна (розмір процентів за користування кредитними коштами).

Таким чином, саме із зазначених істотних умов сторони, укладаючи кредитний договір, повинні були досягнути згоди.

Проте, із дослідженої судом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.08.2013 року, не вбачається погодження сторонами істотних умов кредитного договору. Натомість, у графі «бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна»/Gold» відсутні будь-які позначення. До того, до аргументів представника позивача про приєднання ОСОБА_2 до Умов та правил надання банківських послуг, «Тарифами банку», якими визначені кредитні правовідносини, суд відноситься критично, оскільки зазначені документи не містять підпису самого ОСОБА_2 тому й не можуть бути складовою частиною укладеного договору.

Також, слідує відмітити й правову позиції Верховного Суду України, висловленої за результатами розгляду справи за № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, з якої слідує, що умови надання кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.08.2013 року Банком та ОСОБА_2 (а.с. 4).

Проте, даний розрахунок банку не є належним і допустимим доказом у справі і тому не може бути взятий судом до уваги, оскільки він не відповідає фактичному періоду, а саме: анкета заява між сторонами підписана 03.08.2013 року, позов до суду подано 19.01.2018 року, однак розрахунок наведений лише з 04.02.2015 року по 30.11.2017 року. Тобто, суд не має можливості встановити дані про те, чи надходили на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» від ОСОБА_2 грошові кошти у період з 03.08.2013 року по 03.02.2015 року. Крім того, даний розрахунок не підписаний відповідальною особою - представником ПАТ КБ «ПриватБанк», якщо ж це є його копія, то вона не є завіреною належним чином.

Водночас, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

При цьому, наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок, на думку суду, не може бути віднесений до документів первинної бухгалтерської документації.

Також, в позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначено представником позивача те, що ніби - то ОСОБА_2 30.08.2013 року отримав кредит у розмірі 300,00 грн. Однак, нижче в позовній заяві розписує заборгованість, де вказує заборгованість за кредитом саме у розмірі 7344,03 грн. Крім того, 47320,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850,00 грн. - заборгованість за пенею та комісію; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2875,70 грн. - штраф (процентна складова).

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зокрема, згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини: належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 627, 638, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 247, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 14 травня 2018 року.

Суддя: Н. А. Літвіненко