ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить змінити розмір аліментів на утримання спільної дитини, стягнутих на підставі рішення суду.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що рішенням суду від 22 жовтня 2009 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини щомісячного заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 серпня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. На момент ухвалення рішення він мав постійне місце роботи та з його заробітної плати регулярно відраховувалися аліменти у відповідному розмірі. Проте 09 серпня 2017 року його було звільнено та на даний час він не має постійного місця роботи. 11 травня 2013 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 (після укладення шлюбу ОСОБА_4), від шлюбу з якою має двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Дружина на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Також на його утриманні перебувають його непрацездатні батьки, які мають хронічні захворювання та потребують постійного лікування. У зв'язку з викладеним позивач не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному вищезазначеним рішенням суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 жовтня 2009 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття /а.с.96-98/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не встановлено погіршення матеріального становища позивача, що є підставою для зміни розміру аліментів /т.І, а.с.101-112/.

Позивач доводи апеляційної скарги не визнає та надав суду відзив в обґрунтування якого зазначив, що судом першої інстанції законно винесено рішення про зменшення розміру аліментів, а доводи скарги відносно не дослідження матеріального становища позивача не відповідають обставинам справи /а.с.189-192/.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті "Голос України" № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Дніпровського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Дніпровського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддів, які входять до складу колегії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 жовтня 2009 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини щомісячного заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 серпня 2009 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.9-12/.

11 травня 2013 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4), що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого 11 травня 2013 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №341 /а.с.22/. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.23/, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.24/.

Згідно з довідкою № 553 від 28 листопада 2017 року ОСОБА_2 з 11 серпня 2017 року і по теперішній час працює в ТОВ «Сінгента» у відділі територіального маркетингу /а.с.50, 215/. Таким чином, доводи позивача про те, що він на даний час не має постійного місця роботи спростовуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності на утриманні позивача дружини, з якою він на теперішній час проживає, та їх спільних двох дітей, які також потребують матеріального забезпечення, у зв"язку з чим пройшов до висновку про можливість зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Проте з даним висновком колегія судді погодитись не може, з наступних підстав.

В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному Кодексі України, а також інших нормативно - правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959року), «Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

За вимогами ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Разом з цим, відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини несуть батьки.

Статтею 180 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналізуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що при визначені розміру аліментів необхідно виходити з інтересів дитини, яка потребує утримання.

Проте, всупереч нормам закону про рівність прав та обов'язків обох батьків щодо спільної дитини, при ухвалені оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було досліджено майновий стан обох батьків, не визначено розмір коштів необхідний для утримання малолітньої ОСОБА_3, у зв'язку з чим висновок про зміну розміру аліментів не ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий не в інтересах малолітньої дитини.

Між тим, статтею 7 ЗУ "Про державний бюджет Уркаїни на 2018 рік" установлено прожитковий мінімум дитини відповідного віку, а саме дітям віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень, тоді як дітям віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, відповідно до зазначеної норми закону прожитковий мінумум, який необхідний для утримання ОСОБА_3 більш ніж у той, що визначений на утримання дітей позивача від іншого шлюбу.

Так, необхідність зміни розміру аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3, відповідно до вимог позову, виникла у зв'язку з погіршенням матеріального становища, що зумовлено безробіттям позивача починаючи з серпня 2017 року. Проте, в матеріалах справи міститься довідка, що підтверджує працевлаштування позивача до ТОВ "Сингента" на підставі наказу від 20 липня 2017 року. Також, як на підставу зміни матеріального становища, позивач посилався на укладання шлюбу з іншою жінкою та народження у них двох дітей, проте будь-яких належних доказів на підтвердження величини витрат на утримання нової сім'ї надано не було. У зв'язку з чим, суд позбавлений можливості встановити обставини за якими позивач позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду від 22 жовтня 2009 року.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.12 ЦПК України.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Суду не надано будь-яких доказів в розумінні ст..76-80 ЦПК України, на підтвердження погіршення матеріального становища позивача, у зв'язку з чим можливо зменшити розмір аліментів на утримання спільної дитини сторін.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нової постанови суду про відмову в задоволені позовних вимог.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року - скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров