Справа № 489/1807/18
Номер провадження 2/489/1483/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Тихонової Н.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яким просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником зазначеної квартири, в якій зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - її неповнолітня донька. Відповідач та її донька, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте тривалий час не проживають. Відповідачі ніяким чином не приймають участі в утриманні житла, не сплачують комунальні послуги. Також позивач зазначила, що реєстрація відповідачів в спірному житлі не дає їй можливості реалізовувати своє право власності належним чином.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі, оскільки вона та її неповнолітня донька проживають в Російській Федерації.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань від учасників справу про проведення судового засідання з повідомленнями (викликом) сторін не надходило, відтак суд вважає за можливе розглянути цивільну справу без участі сторін.

Дослідивши надані докази, суд встановив таке.

Квартира № АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2015 р., виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Рибачук О.В від 23.01.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-28.

Згідно Довідки виданої ЖКП ММР «Південь» ЖЕК № 16 від 11.04.2017 р. за № 1204 за вищевказаною адресою зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, відповідач по справі - ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_3 та інші особи.

З матеріалів справи (Актів про не проживання) вбачається, що відповідач зі своєю донькою вибули з її квартири зі своїми речами та вже тривалий час не проживають. Їх особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги ОСОБА_2 не оплачує. Реєстрація відповідача та її доньки за цією адресою створює перешкоди власниці у розпорядженні своїм майном.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності (стаття 31 ЦК України).

Обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частин 3 та 4 ст. 29 ЦК України.

Відповідно до частини 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача та її доньки такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 48, 81, 141, 259, 263-264 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири № АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.05.2018 р.

Суддя Н.С. Тихонова