Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Грінкевич А.І.,

за участі сторін:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник відповідача 3 ОСОБА_4

представники відповідача 4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8

представники відповідача 5 ОСОБА_6, ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци Валентини Федорівни, Державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Донського Ярослава Сергійовича, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», ОСОБА_13 про визнання права власності на ? нерухомого майна у спільному майні подружжя та скасування рішення про державну реєстрацію прав,

в с т а н о в и в:

В серпні 2017 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф., державного реєстратора філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Я.С., ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «ФК «Позика» про визнання права власності на ? частини нерухомого майна у спільному майні подружжя та скасування рішення про державну реєстрацію прав. Позовні вимоги мотивує тим, що з 23 червня 2000 року по 13 лютого 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 (далі - ОСОБА_14.). 04 грудня 2007 року подружжям, на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3480, придбано нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 90,40 кв.м., вартістю 1 957 300,00 грн. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 помер. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач, як співвласник нежитлового приміщення, звернулася із письмовою заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, набутого під час шлюбу, а саме на ? частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 90,40 кв.м., на що остання 11 травня 2017 року надала письмову відповідь про те, що видати свідоцтво є неможливим, оскільки згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, на все нерухоме майно, належне ОСОБА_14, накладено заборону на його відчуження. На підтвердження зазначених обставин, приватний нотаріус надала позивачу інформаційну довідку № 77967834 від 11 січня 2017 року, згідно з якою щодо спільного майна зареєстрована: іпотека (номер запису 17999190 від 13 грудня 2016 року), вчинена Приватним нотаріусом Данич О.Ф., іпотекодержатель ТОВ «ФК «Позика»; арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 12294630 (спец.розділ) від 01 грудня 2015 року, внесений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26617966 від 01 грудня 2015 року ОСОБА_17, управління державної реєстрації ГТУЮ у Київській області із зазначенням підстави виникнення обтяження - постанова про арешт майна боржника № 49487688, видана ВДВС Дарницького РУЮ; заборона на нерухоме майно (відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6166940 від 05 грудня 2017 року, договір іпотеки № 3485 від 05 грудня 2017 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М.; арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 10646901, зареєстровано 22 грудня 2010 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 2213/14, 09 грудня 2010 року ВДВС Дніпровського РУЮ. 06 квітня 2017 року позивач звернулася до ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Позика» із письмовими заявами про надання згоди на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. В своєму листі від 29 червня 2017 року за № 2672 ТОВ «ФК «Позика» беззаперечено визнало право позивача спільної сумісної власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1, проте відмовило в наданні згоди на видачу свідоцтво про право власності на ? частки в зазначеному майні, оскільки вона та її колишній чоловік виступають як солідарні боржники та вимагає виконання солідарного обов'язку щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 05 грудня 2017 року в розмірі 3 545 503,98 грн. Однак, оскільки шлюб розірвано 13 лютого 2008 року, то і майно, одержане за договором, використовувалося не в інтересах сім'ї. Крім того, вказана сума боргу не підтверджена ТОВ «ФК «Позика», оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва заборгованість за кредитними договорами складає 1 785 277,27 грн. 06 квітня 2017 року позивач звернулася з письмовими заявами до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про знаття арешту з майна боржника ОСОБА_14 та закінчення виконавчого провадження. 07 червня 2017 року позивач звернулася із заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про надання інформації на підставі яких документів було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно нерухомого майна (індексний номер 32887904 від 13 грудня 2016 року), а саме нежитлового приміщення АДРЕСА_1 та просила надати копії цих документів, оскільки договір іпотеки № 3485 від 05 грудня 2007 року був укладений не з ТОВ «ФК «Позика», а з ПАТ «УкрСиббанк», однак, відповіді вона не отримала. Крім того, вона не отримала згоди і від ПАТ «УкрСиббанк» на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки між банком та ТОВ «ФК «Позика» укладено договір факторингу № 48 від 24 листопада 2016 року і всі права по кредитному договору перейшли до зазначеного товариства. 11 серпня 2017 року позивач дізналася, що 26 липня 2017 року державним реєстратором Донським Я.С. вчинено запис про право власності № 21665224, відповідно до якого право власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «ФК «Позика» на підставі рекомендованого повідомлення, серія та номер б/н, видане 09 грудня 2016 року, видавник Укрпошта, вимога про усунення порушення умов кредитного договору, серія та номер 2894, виданий 29 листопада 2016 року, видавник ТОВ «ФК «Позика», договір про відступлення прав за договорами іпотеки № 1160, виданий 20 грудня 2016 року, видавник Юдін М.А. - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, іпотечний договір № 3485, виданий 05 грудня 2007 року, видавник Демяненко Т.М. - Приватний нотаріус КМНО. Вважає, що договір факторингу № 48 від 24 листопада 2016 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» та договір факторингу № 48/1 від 28 листопада 2016 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика», а також договір про відступлення прав за договорами іпотеки, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» та договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 20 грудня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 1160, посвідчений Приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. є недійсним, так як вони укладені з порушенням чинного законодавства України, оскільки на момент укладення договорів факторингу № 48 та № 48/1 від 24 листопада 2016 року та 28 листопада 2016 року відповідно боржник ОСОБА_14 вже був померлим, права вимоги до нього не існувало та з дати прийняття спадщини зобов'язання по кредитному договору перейшли до спадкоємців лише в межах вартості спадкового майна. Крім того, відповідно до п. 5.2.1 договору іпотеки від 05 листопада 2007 року № 12498 вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання можливе лише на підставі договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню. Такий договір не міг бути укладений, так як до цього часу не врегульоване питання про спадкове майно та спадкоємців померлого боржника. Оскільки право власності позивача не визнається відповідачами, та внаслідок їх незаконних дій вона не може отримати свідоцтво про право власності на ? частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В листопаді 2017 року представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» подав заперечення проти позову в яких зазначив, що 05 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та СПД ОСОБА_14 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 0. На виконання зазначеного кредитного договору 05 грудня 2007 року між ОСОБА_14 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладена додаткова угода № 0 до Генерального договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 відповідно до умов якої позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 1 515 000,00 грн., а останній зобов'язався повернути кошти не пізніше 05 рудня 2023 року та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,5%. 05 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та СПД ОСОБА_14 укладено договір іпотеки № 12498 відповідно до п. 1.1 якого в іпотеку передано нежиле приміщення АДРЕСА_1. 24 листопада 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» укладено договір факторингу № 48, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Фінактив» прийняло право вимоги за зазначеним кредитним договором, копія акту приймання - передача права вимоги було підписано 28 листопада 2016 року, передання прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором забезпечення, який був нотаріально посвідчений, відбулось на підставі окремого договору - договору відступлення право вимог № 1 за договорами іпотеки до договору факторингу № 48 від 24 листопада 2016 року. Таким чином, саме з 28 листопада 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» не є стороною за кредитним договором, ні за договором іпотеки, всі права відступлено до ТОВ «ФК «Фінактив». 12 червня 2017 року позивач звернулася до АТ «УкрСиббанк» із запитом, на який отримала відповідь про те, що банк не є кредитором зазначеного у запиті боржника, оскільки право вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_14 було відступлено за договором факторингу № 48 від 24 листопада 2016 року ТОВ «ФК «Фінактив». Стосовно зауваження позивача щодо відсутності згоди дружини на укладення договору іпотеки від 05 грудня 2007 року зазначає, що згода нею надавалася, що підтверджується п. 6.12 договору іпотеки. Крім того, невірним є твердження позивача і з приводу недійсності договору факторингу, оскільки зобов'язання за кредитним договором на момент смерті є діючим.

В листопаді 2017 року представник ТОВ «ФК «Позика» подало заперечення на позовну заяву в якій зазначає, що 05 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та СПД ОСОБА_14 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 0. На виконання зазначеного кредитного договору 05 грудня 2007 року між ОСОБА_14 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладена додаткова угода № 0 до Генерального договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 відповідно до умов якої позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 1 515 000,00 грн. - цільове призначення: придбання приміщення АДРЕСА_1 Вважає, що вказане майно є особистою приватною власністю боржника, оскільки майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що з інформаційної довідки № 94017413 від 09 серпня 2017 року вбачається, що ТОВ «ФК «Позика» надало державному реєстратору всі передбачені законодавством документи, а отже рішення державного реєстратора філії КП «Добробут» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є законним та прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, просить застосувати строк позовної давності до правовідносин, які є предметом спору, оскільки позивач звернулася до суду після спливу строку позовної давності.

06 лютого 2018 року представник позивача надала відповідь на відзив ПАТ «УкрСиббанк» в якому зазначила, що у відзиві на позовну заяву перекручуються обставини, викладені в позові. Так, посилання на те, що позивач у позовній заяві стверджує, що ОСОБА_9 не надавала згоди своєму померлому чоловіку на укладення договору іпотеки не знайшли свого підтвердження, оскільки в позові позивач зазначила, що договір укладався з її письмовою згодою, як дружини іпотекодавця. Крім того, щодо прізвища позивача вказує, що ОСОБА_20 17 травня 2013 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_21 та присвоїла прізвище «ОСОБА_9». Вказує на те, що в зв'язку зі смертю ОСОБА_14 банк втратив право вимоги до нього та набув право вимоги до його спадкоємця у іншому розмірі, а тому у банку не було жодних правових підстав укладати договір факторингу щодо права вимоги, якої у банку не існувало на момент укладення договору. В той же час, ПАТ «УкрСиббанк» уклало договір факторингу вимог до померлого, а не його правонаступників та не надає жодних доказів того, що зобов'язання ОСОБА_14 за кредитним договором після його смерті перейшли до якоїсь іншої особи та в якому обсязі вони перейшли - тобто не доводить дійсність права вимоги, відступленої за договором факторингу. Таким чином, після смерті ОСОБА_14 право вимоги за кредитним договором могло перейти до його спадкоємців лише в межах вартості майна та в розмірі, який відповідає їх частці у спадщині. В той же час, договір факторингу вказує, що відступається право вимоги до ОСОБА_14, а не його спадкоємців, і відступається в повному обсязі (а не в межах вартості успадкованого майна та розмірі, який відповідає частці спадкоємця у спадщині). Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» пропустив строк звернення до суду в межах ст. 1281 ЦК України, а тому втратив будь-яке право вимоги за кредитним договором. Крім цього, відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» не заперечується факт стягнення з ОСОБА_14 боргу за генеральним договором про надання кредитних послуг № 0 від 05 грудня 2007 року до укладення договору факторингу. Передаючи право вимоги за договором факторингу банк зберіг права стягувача за виконавчим провадженням, тобто в договорі факторингу ним відступлене право, яке вже є реалізованим. Також банк не заперечує, що передання ним прав іпотекодавця ТОВ «ФК «Фінактив» не супроводжувалося реєстрацією в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно, а отже не призвело до виникнення такого права в силу положень закону. Додаток № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 1 за договорами іпотеки до договору факторингу № 48 від 24 листопада 2016 року, що є невід'ємною частиною договору про відступлення прав вимоги № 1 за договорами іпотеки і містить істотні умови договору, не є нотаріально посвідченими, а тому договір по відступлення прав вимог № 1 за договорами іпотеки є недійсним в силу ст. 219 ЦК України.

В подальшому представник позивача надав відповідь на відзив відповідача ТОВ «ФК «Позика». Так, ТОВ «ФК «Позика» стверджує, що на підставі договору купівлі-продажу № 3480 від 04 грудня 2007 року виникла особиста власність ОСОБА_14, оскільки майно було ніби то придбано ним та використовувалося в межах підприємницької діяльності. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки стороною в договорі купівлі-продажу є ОСОБА_14 без вказівки, що він виступає як ФОП та цільове призначення наданого кредиту є дійсно придбання приміщення № 180-кафе. Крім того, на момент отримання суми кредиту договір купівлі-продажу № 3480 від 04 грудня 2007 року вже був укладений і продавець ОСОБА_23 отримав плату за це майно, а тому зобов'язання ОСОБА_14 за договором купівлі-продажу вже були повністю виконані до підписання договору про давання кредитних послуг та отримання ним як ФОП суми кредиту. Також суми кредиту за генеральним договором про надання кредитних послуг (індивідуальною угодою) № 0 від 05 грудня 2007 року в розмірі 1 515 000,00 грн. недостатньо для повного виконання зобов'язання за договором купівлі-пролажу № 3480 від 04 грудня 2007 року зі сплати 1 957 300,00 грн. Додає, що на укладення договору іпотеки позивачем надавалася згода як на угоду щодо майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Крім того, ТОВ «ФК «Позика» визнавало право спільної сумісної власності позивача на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, однак, у своєму запереченні представник ТОВ «ФК «Позика» стверджує, що своїм листом від 29 червня 2017 року керівник товариства умисно ввів в оману позивача про існування у неї, як у подружжя, зобов'язання повернути кредит, що робилося з метою заволодіння її грошовими коштами. Разом з цим, представник позивача стверджує, що строк позовної давності до вимоги ОСОБА_9 про визнання права власності не сплив, оскільки право власності позивача було порушене лише листом ТОВ «ФК «Позика» від 29 червня 2017 року № 2672, яким їй було відмовлено у наданні згоди на оформлення належного їй права. Зазначає, що посилання представника ТОВ «ФК «Позика» на те, що позивач не надає доказів що погашення здійснено за рахунок спільних сумісних коштів не має значення для справи та не стосується предмету доказування. Представник позивача зазначає, що реєстрація права власності на приміщення АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Позика» відбулась незаконно, оскільки до вказаного товариства не перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки № 12498 від 05 грудня 2007 року між ОСОБА_14 та АКІБ «УкрСиббанк», відсутні підстави для набуття іпотекодерждателем права власності на предмет іпотеки, до реєстрації права власності на предмет іпотеки кредитор за основним зобов'язанням вже реалізував своє право стягнення іншим чином, а окреме стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки не допускається, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Позика» порушують процедуру реєстрацію прав, оскільки були наявні підстави для відмови в такій реєстраційній дії та неправильно був створений новий розділ реєстру.

В лютому 2018 року представник відповідача ТОВ «ФК «Позика» подав відзив на позовну заяву з якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються виходячи з наступного. Враховуючи факт, що договір купівлі-продажу нежилого приміщення, укладено 04 грудня 2007 року, а шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_9 розірвано 13 лютого 2008 року, а також те, що між колишнім подружжям не було спору щодо поділу майна, є очевидним факт придбання нежитлового приміщення з метою ведення підприємницької діяльності. Таким чином, позивачем не надано жодного обґрунтування та доказів, що б підтверджувало, що об'єкт нерухомості і є об'єктом спільної сумісної власності, а ОСОБА_14, беручи кредит для придбання нежитлового приміщення під час зареєстрованого шлюбу, як ФОП, не за спільні кошти подружжя діяв виключно як суб'єкт господарювання в процесі здійснення ним господарської діяльності. Крім того, сама позивач зазначила, що майно не використовувалося в інтересах сім'ї, а отже і кошти отримані в кредит на придбання його майна ФОП ОСОБА_14 не можна розцінювати як спільну власність подружжя. Поряд з цим, представник просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивачу було відомо про розірвання шлюбу та про придбання спірного нежитлового приміщення і вона протягом трьох років після розірвання шлюбу не скористалася своїм правом на звернення до суду за захистом свого права на ? частини спільного майна подружжя, а отже строк позовної давності позивачем пропущено. Крім цього, представник вважає, що вимоги позивача щодо скасування рішення державного реєстратора філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Я.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносяться до юрисдикції адміністративного суду та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В лютому 2008 року відповідач ОСОБА_13 подав до суду відзив на позов з якого вбачається, що позов він не визнає та вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на доводах, які не можуть прийматися судом. У своїй позовній заяві позивач вказує, що оскільки шлюб був розірваний з 13 лютого 2008 року, то і майно не використовувалося в інтересах сім'ї. З незрозумілих причин позивач бажає визнати право власності на частину спільного сумісного майна подружжя, і в той самий час вказує, що майно з 2008 року не використовувалося в інтересах сім'ї, а тому відповідач вважає, що це майно втратило статус спільного сумісного майна подружжя. Враховуючи посилання позивача на норму ч. 4 ст. 65 СК України, позивач намагається визнати право власності на частину майна не успадкувавши кредитні зобов'язання разом із правом власності на дане майно. Крім того, відповідач зазначає, що жодним договором або застосуванням сто. 37 Закону України «Про іпотеку», права позивача не порушені, а тому вона не може ставити питання про порушення її прав. Також позивачем не ставиться вимог у прохальній частині позовної заяви про визнання відповідних договорів недійсними, гуртуватися доводи лише на її особистих переконаннях без посилання на норми чинного законодавства не можуть. Крім того, позовні вимоги складені з різних правових норм, які не пов'язані між собою та покликані захищати різні види правовідносин. В позовній заяві позивач посилається на ст. 392 ЦК України, але дана правова норма не породжує право власності, а лише підтверджує право власності яке не визнається або оскаржується відповідачем, а також у випадку втрати власником правовстановлюючого документу. В даному випадку у даній справі немає відповідача, оскільки особа, у якої виникало право спільної сумісної власності подружжя разом з позивачем - померла, а тому відповідачем у справі можуть бути лише спадкоємці боржника, які отримують спадщину разом з усім обсягом зобов'язань. До того ж, в прохальній частині позову міститься вимога про скасування рішення державного реєстратора на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», але відсутні будь-які докази того, що дане рішення порушує чиїсь права, або було визнане незаконним. Згідно норм чинного законодавства скасувати рішення можливо виключно на підставі визнання такого рішення незаконним. Крім того, просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

В березні 2018 року представник ПАТ «УкрСиббанк» подав заперечення на відповідь на відзив де вказав на те, що позивач, звернувшись до нотаріуса із заявою про заведення спадкової справи, не повідомила кредитору АТ «УкрСиббанк» про смерть боржника, хоча підтверджує той факт, що надала згоду на укладення договору іпотеки, тобто вона достеменно знала про існування заборгованості ОСОБА_14 перед АТ «УкрСиббанк». Крім того представник повторно наголосив, що ПАТ «УкрСиббанк» не є стороною ні за кредитним договором, ні за договором іпотеки, оскільки всі права відступлено ТОВ «Фінактив».

В березні 2018 року представник позивача подав відповідь на відзив відповідача ТОВ «ФК «Позика». Так, у відповіді вказує, що позивач послідовно доводить зазначені в позові обставини, а саме: факт придбання майна під час шлюбу - письмовими доказами (свідоцтвом про одруження та договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 04 грудня 2007року), джерело набуття - власними поясненнями та показами свідків, що вказують джерелом придбання майна доходи, отримані подружжям за 7 років після реєстрації шлюбу, мету придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя - письмовими доказами (договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 04 грудня 2007 року, що підтверджує відсутність підстав розглядати це майно як річ індивідуального користування або виключене з цивільного обороту, договорами на постачання електроенергії, свідоцтвом платника єдиного податку ОСОБА_14, що підтверджують невикористання майна для здійснення останнім підприємницької діяльності.

Крім того, в березні 2018 року представник позивача подав відповідь на відзив відповідача ОСОБА_13 в якому зазначає, що останній безпідставно стверджує, що правова природа цього спору є спір про поділ майна, позовна давність за яким сплила. Так, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що у позивача був відсутній спір з колишнім чоловіком ОСОБА_14 щодо здіснення права спільної сумісної власності на таке майно, а відповідачами заперечувалося неперебування майна у її спільній сумісній власності з померлим, а оформлення її такого права нотаріусом. Відповідач ОСОБА_13 не наводить жодних доказів існування спору між позивачем та спадкоємцями чи іншими правонаступниками ОСОБА_14, ОСОБА_13 сам не є спадкоємцем чи іншим правонаступником після померлого, що мав би право при поділі майна заявляти вимоги про застування строків позовної давності до вимоги про поділ спільного з ним майна. Заявляючи вимогу про застосування строків позовної давності відповідачі ОСОБА_13 та ТОВ «ФК «Позика» по суті визнають факт набуття 04 грудня 2007 року приміщення кафе у спільну сумісну власність ОСОБА_9 та ОСОБА_14, що звільняє зазначені обставини від обов'язку доказування в силу ст. 82 ЦПК України. Крім того, відповідач ОСОБА_13 не наводить жодних правових підстав для визнання спільного сумісного майна подружжя таким, що втратило статус спільного сумісного майна подружжя. Крім того, відповідач ОСОБА_13 безпідставно стверджує, що вимога про скасування рішення державного реєстратора філії КП «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Києві Донського Я.С. про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Позика» не може бути задоволена у зв'язку з тим, що не заявляється вимога про визнання такого рішення незаконним, оскільки порушене право позивача може бути захищене лише скасуванням на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, незаконно прийнятого державним реєстратором про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Позика».

В березні 2018 року представник ТОВ «ФК «Позика» подав заперечення зі змісту яких вбачається, що факт отримання ОСОБА_14 кредитних коштів для придбання приміщення АДРЕСА_1 є очевидним, оскільки інформації щодо перебування у власності останнього приміщення № 180-кафе за іншою адресою немає. Посилання позивача на те, що суми кредиту за генеральним договором про надання кредитних послуг (індивідуальною угодою) № 0 від 05 грудня 2007 року в розмірі 1 515 000,00 грн. недостатньо для повного виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу № 3480 від 04 грудня 2007 року зі сплати 1 957 300,00 грн. не є підставою для того, щоб вважати, що різниця між вказаними сумами була спільною сумісною власністю подружжя, оскільки жодних доказів цьому не надано. Зазначає, що не скориставшись правом на поділ майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя у добровільному чи судовому порядку протягом трьох років після розірвання шлюбу, позивач пропустила позовну давність у три роки, а отже втратила можливість визнати за собою право власності на ? частину майна, що колись перебувало у спільній сумісній власності подружжя. До того ж, позивачем не надано жодного доказу про те, що нею здійснювалося утримання нежитлового приміщення АДРЕСА_1, що вкотре підтверджує, що дане нерухоме майно не належить до спільної сумісної власності. До того ж, представник стверджує, що нежитлове приміщення АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було придбано за кошти взяті у кредит ОСОБА_14 як ФОП та використовувалося з метою ведення господарської діяльності підприємцем, а позивач не приймала участі в утриманні вказаного майна.

В серпні 2018 року відповідач ОСОБА_13 подав заперечення на відповідь на відзив позивача з яких вбачається, що відповідь на відзив є надуманою та такою, що вводить суд в оману та використовує законодавство виключно лише в бік позивача. Зазначає, що твердження позивача про те, що покази свідків доводять джерело набуття спірного майна у власність є неприпустимими, оскільки джерело походження коштів можна підтвердити виключно письмовими доказами і аж ніяк не показами свідків. Єдиний письмовий доказ, який підтверджує джерело походження коштів - це свідоцтво платника єдиного податку з доходів фізичних осіб підприємців, даний доказ підвереджує здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку ОСОБА_14 особисто, що ж до прибутків позивача не надано жодного доказу. Крім того, позивач зазначає, що приміщення було придбано в інтересах сім'ї задля отримання прибутку, однак, в даному випадку відповідач звертає увагу на той факт, що ОСОБА_14 та ОСОБА_9 розлучилися 13 лютого 2008 року, тобто через 2 місяці після набуття даного майна у власність ОСОБА_14, яке в подальшому використовувалося ним особисто для отримання особистого прибутку. Жодних доказів які б свідчили, що сторони встановили порядок користування чи розподілу спільного майна не надано, отже і стверджувати, що відповідне кафе є спільною сумісною власністю подружжя немає жодних підстав. Крім того, позивач знала про наявність у ОСОБА_14 дитини від ОСОБА_24, які перебували у цивільному шлюбі, а тому, позивач повинна була пред'явити позов про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя до спадкоємця, а вже потім витребувати частину цього майна від ОСОБА_13 на підставі рішення суду про визнання права власності. Крім того, позивач у своїй відповіді на відзив посилається на порушення власних прав з моменту відмови нотаріусом Ніколіца В.Ф. у видачі свідоцтва про право власності на ? частини майна, але ж нотаріус відмовилася видавати свідоцтво по 4 об'єктам нерухомого майна, що входить до складу спадщини, а в позові вказано лише один об'єкт, що в свою чергу є дивним. Також усі доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу був укладений раніше ніж договір кредиту та іпотеки, а тому майно придбано за особисті кошти не знаходять відображення в зв'язку з відсутністю будь-яких письмових доказів наявності таких особистих коштів. Підсумовуючи своє заперечення відповідач ОСОБА_13 зазначає, що в даній справі відсутні порушення прав позивача, оскільки вона не має права власності на це майно.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, заборонено ТОВ «ФК «Позика» та ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежилого приміщення АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 90,40 кв.м.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2018 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року закрито, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року залишено без змін.

09 листопада 2017 року в якості співвідповідачів залучено ТОВ «ФК «Фінактив» та ОСОБА_13

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нежитлове приміщення (об'єкт нерухомого майна), загальною площею 90,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року в задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «ФК «Позика» про зустрічне забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_13 про зустрічне забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року заяву представника позивача про виправлення описки в ухвалі суду від 06 лютого 2018 року задоволено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника про зміну предмету позову.

Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у Приватного нотаріуса КМНО Данич О.Ф. документи, на підставі яких прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано в Департаменті з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) копію матеріалів реєстраційної справи, на підставі яких було зареєстровано право власності ТОВ «ФК «Позика» на приміщення № 180-кафе (літ.А) в будинку № 52-В по вул. Є.Сверстка в м. Києві.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_13 про роз'єднання позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року в задоволенні клопотання представника ОСОБА_13 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_13 про зустрічне забезпечення позову відмовлено.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримують, порсять їх задовольнити, визнати за ОСОБА_9 право власності на ? частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 90,40кв.м. та скасувати рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донського Ч.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:36412084 від 01 серпня 2017 року 15:01:54, номер запису про право власності 21665224, дата та час державної реєстрації 26 липня 2017 року.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача ТОВ «ФК «Позика» в судовому засіданні позовні вимоги не визнають з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги не визнають з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідачі - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф., Державний реєстратор філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донський Я.С. в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представників відповідачів, заслухавши покази свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 23 червня 2000 року позивач ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з громадянином України ОСОБА_14, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 23 червня 2000 року (т.1 а.с.10).

04 грудня 2007 року ОСОБА_14 уклав Договір купівлі-продажу нежилого приміщення (т.1 а.с.13), за яким придбав нежиле приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 90,40кв.м., вартістю 1 957 300 (один мільйон дев'ятсот п'ятдесят сім тисяч триста) грн. 00 коп.

05 грудня 2007 року ОСОБА_14 як фізична особа - підприємець уклав з АКІБ «УкрСиббанк» Генеральний договір про надання кредитних послуг №0 від 05 грудня 2007 року (т.1 а.с.30-33) та Додаткову угоду №0 від 05 грудня 2007 року до Генерального договору про надання кредитних послуг (Індивідуальна угода) №0 від 05 грудня 2007 року (т.1 а.с.34), за якими отримав кредит у сумі 1 515 000 (один мільйон п'ятсот п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором 05 грудня 2007 року був укладений договір поруки між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 №142766 (т.1 а.с.35) та договір поруки між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фірма «Транзит» (т.1 а.с.36).

05 грудня 2007року між ОСОБА_14 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки №12498 (т.1 а.с.37-38), за яким приміщення за письмовою згодою позивача були передані в забезпечення виконання зобов'язань фізичної особи-підприємця ОСОБА_14 за Генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 05 грудня 2007 року.

13 лютого 2008 року шлюб позивача та ОСОБА_14 був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2 (т.1, а.с.11).

17 травня 2013 року прізвище позивачки було змінене на «ОСОБА_9», що підтверджується свідоцтвом про одруження (т.2 а.с.58).

06 жовтня 2015 року рішенням Київської міської ради №129/2032 ІНФОРМАЦІЯ_2 перейменована на ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2 а.с.2-3).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, набутого за час шлюбу, а саме на ? частини нежилого приміщення (т.1 а.с.16).

24 листопада 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фін актив» підписали договір факторингу №48 про відступлення прав вимоги, в тому числі щодо передачі права вимоги до ОСОБА_14 як боржника, ОСОБА_3 та ТОВ «Фірма «Транзит» як поручителів (т.1 а.с.22-23).

28 листопада 2016 року ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» підписали договір факторингу №48/1 про відступлення прав вимоги, в тому числі відповідно до п.79 Реєстру Боржників - щодо передачі права вимоги до ОСОБА_14 як боржника, ОСОБА_3 та ТОВ «Фірма «Транзит» як поручителів (т.4 а.с.12-21).

13 грудня 2016 року Приватний нотаріус Данич О.Ф. зареєструвала права ТОВ «ФК «Позика» як іпотекодержателя приміщень (т.1 а.с.44).

11 травня 2017 року Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніколіца В.Ф. надала позивачу письмову відповідь про неможливість видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, у зв'язку з тим, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, на все нерухоме майно, належне ОСОБА_14 накладено заборону на його відчуження (т.1 а.с.17).

26 липня 2017 року відповідач ТОВ «ФК «Фінактив» звернулося до відповідача Державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донського Я.С. з заявою про реєстрацію права власності на приміщення (т.3 а.с.231-233). До цієї заяви було додано вимогу ТОВ «ФК «Позика» від 29 листопада 2016 року до ОСОБА_14 про усунення порушень умов кредитного договору від 05 грудня 2007 року (т.3 а.с.238-239), повідомлення про вручення 09 грудня 2016 року (т.3 а.с.240), договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 20 грудня 2016 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» (т.3 а.с.245-250) та інші документи. На підставі цієї заяви 26 липня 2017 року право власності на приміщення було зареєстроване за ТОВ «ФК «Фін актив».

01 серпня 2017 року відповідач Державний реєстратор філії Комунального підприємства "Добробут" Литвинівської сільської ради у м. Київ Донський Я.С. прийняв заяву ТОВ «ФК «Позика» про внесення змін до Державного реєстру прав, на підставі якої право власності було зареєстроване за ТОВ «ФК «Позика».

27 жовтня 2017 року відповідач ТОВ «ФК «Позика» уклало з відповідачем ОСОБА_13 договір купівлі-продажу (т.2 а.с.51-52), за яким право власності на приміщення перейшло до ОСОБА_13

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом.

Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч. 1 ст. 392 ЦК України).

Згідно п. 37 Пленуму ВССУ №5 від 07 лютого 2014 року про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України, нежиле приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 90,40кв.м., вартістю 1957300,00 грн., придбане ОСОБА_14 за Договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 04 грудня 2007 року (т.1 а.с.13), є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_9

Заперечення відповідачів щодо того, що приміщення не є спільною сумісною власністю подружжя, спростовуються тим, що спірне майно набуте подружжям під час шлюбу та кошти, за які таке майно було набуте, є спільною сумісною власністю, що підтверджується показами ОСОБА_3 як свідка.

Стороною договору купівлі-продажу приміщення (т.1 а.с.13) та постачання електроенергії в приміщення (т.3 а.с.92-97) є ОСОБА_14 без вказівки, що він виступає як фізична особа-підприємець. Надання нерухомого майна в оренду не входить до видів діяльності ОСОБА_14 як фізичної особи-підприємця відповідно до його свідоцтва платника єдиного податку (т.3 а.с.97).

Жодного доказу на спростування зазначеного відповідачами суду не надано.

Твердження відповідачів що приміщення використовувалися ОСОБА_14 для здійснення підприємницької діяльності, не підтверджуються доказами та не можуть бути прийняті до уваги.

Твердження відповідачів, що приміщення були придбані за рахунок коштів, отриманих в кредит ОСОБА_14 як фізичною особою-підприємцем, спростовується тим, що відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу (т.1 а.с.13) вартість придбаного за договором приміщення становить 1 957 300,00 грн., і відповідно до п.2.3 Договору купівлі-продажу цю суму ОСОБА_14 в повному обсязі сплатив продавцю майна - ОСОБА_23 до підписання і нотаріального посвідчення цього договору - до 04 грудня 2007 року, тобто раніше, ніж був підписаний Генеральний договір про надання кредитних послуг №0 від 05 грудня 2007 року (т.1 а.с.30-33) та Додаткова угода №0 від 05 грудня 2007 року до Генерального договору про надання кредитних послуг (Індивідуальна угода) №0 від 05 грудня 2007 року (т.1 а.с.34), за якими ОСОБА_14 як фізична особа - підприємець мав отримати в АКІБ «УкрСиббанк» 1 515 000,00 грн. Крім того, такої суми кредиту за договором з ПАТ «УкрСиббанк» недостатньо для повного виконання зобов'язання за Договором купівлі-продажу №3480 від 04 грудня 2007 року зі сплати 1 957 300 грн.00 коп.

Що стосується заяви відповідачів про застосування позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

ОСОБА_3 є матір'ю померлого ОСОБА_14., що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.153). Її показами як свідка та письмовими поясненнями позивача (т.2 а.с.4-5) підтверджується, що майно у спільній сумісній власності позивача та ОСОБА_14 після розірвання шлюбу не було розділене, розпорядження таким майном здійснювалося співвласниками за взаємною згодою.

Тобто порушення права власності позивача вперше відбулося 11 травня 2017 року відмовою відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф. видати свідоцтво про право власності на таке майно (т.1 а.с.17).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відтак, з ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача виникло право приватної власності на Ѕ частину приміщення.

Відповідно до п.3.1 глави 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за наявності заборони відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видається у разі згоди на те кредитора (відповідного податкового органу).

Відповідачі ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «ФК «Фінактив», ТОВ «ФК «Позика» такої згоди позивачу не надали, чим порушили її права.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т.1 а.с.41, т.1 а.с.61, т.1 а.с.116, т.1 а.с.170, т.2 а.с.75, т.4 а.с.46), обтяження на приміщення за договором іпотеки за ТОВ «ФК «Фінактив» як іпотекодержателем станом на 20 грудня 2017 року зареєстроване не було.

Реєстрація за ТОВ «ФК «Позика» права власності на приміщення, проведена Державним реєстратором філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донським Я.С., є незаконною.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Договір іпотеки № 12498 від 05 грудня 2007 року не містить застереження в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачало б передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання - генерального договору про надання кредитних послуг №0 від 05 грудня 2007 року.

Відповідно до розділу 5 Договору іпотеки №12498 від 05 грудня 2007 року сторони досягли згоди про принципову можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (п.5.1) та досягли згоди, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання відбувається на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.1).

Таким чином, оскільки сторонами не був укладений окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, у іпотекодержателя відсутні підстави для набуття права власності на предмет іпотеки - приміщення АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Відповідно до п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Всупереч вимог п.п.1,2 ч.3 ст.10, ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 державний реєстратор філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Донський Я.С. не здійснив наведену перевірку документів на наявність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи (т.3 а.с. 219-250, т.4 а.с.1-49):

1. ТОВ «ФК «Позика» не зверталася до Державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Донського Я.С. з заявою про реєстрацію.

В матеріалах справи (т.3, а.с.231-233) міститься заява про реєстрацію права власності на приміщення за ТОВ «ФК «Фінактив», підписана ОСОБА_28 Картка прийому заяви №93388904 (т.3 а.с.230) вказує, що заяву на реєстрацію подавало ТОВ « ФК «Фінактив» 26 липня 2017 року.

Відповідно до п.6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553 (далі - Порядку), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Матеріали справи взагалі не містять заяви ТОВ «ФК «Позика» про реєстрацію за ним права власності на приміщення.

2. В матеріалах реєстраційної справи відсутні документи, що підтверджують сплату адміністративного збору ТОВ «ФК «Позика».

Відповідно до п.7 Порядку, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Квитанція про сплату адміністративного збору ТОВ «ФК «Фінактив» (т.3, а.с.229), у якій вказані реквізити саме цього товариства, не може розглядатися як доказ сплати ТОВ «ФК «Позика» адміністративного збору.

3. Договір іпотеки (т.3 а.с.241-249) в п.5.2.1 (т.3 а.с.243) містить умовою передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки укладення сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодавця. Такий договір про задоволення вимог іпотекодавця сторонами для державної реєстрації прав не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

4. Вимога про усунення порушень кредитного договору складена з порушенням закону, датована 29 листопада 2016 року (тобто до набуття підписантом прав іпотекодержателя), містить посилання як на такі що є укладеними договір факторингу та договір відступлення прав за договором іпотеки, укладений 20 грудня 2016 року (тобто які лише мали бути укладені на дату складення вимоги і відомості про які не могли бути включеними в текст такої вимоги) і адресована ОСОБА_14 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і відповідно до ч.ч.1, 4 ст.25 ЦК України не був іпотекодавцем станом на день складення вимоги).

5. Повідомлення про вручення ОСОБА_14 вимоги про усунення порушень кредитного договору (т.3 а.с.240), з відміткою штемпеля пошти за 09 грудня 2016 року не є належним доказом направлення вимоги. На повідомленні містяться наліпки з штрих-кодами, за допомогою яких ДП "Укрпошта" відстежує рух рекомендованих повідомлень. За даними ДП «Укрпошта», жоден із зазначених кодів в системі ДП «Укрпошта» не реєструвався (інформації з веб-сайту ДП «Укрпошта» - т.4 а.с.101, 102). Поля про вручення повідомлення не заповнені, підпис отримувача - відсутній.

6. Для реєстрації права власності заявник не подав документи, що підтверджують виникнення у нього прав вимоги за кредитним договором, на забезпечення якого укладений договір іпотеки, а саме сплати одним платежем суми зобов'язання за цим договором (вимога п.4.1, 3.2 та 3.1 Договору факторингу 48/1). Також не був наданий реєстратору і акт приймання-передачі права вимоги, з датою якого пов'язується виникнення права вимоги у ТОВ «ФК «Позика» згідно п.4.1 договору факторингу (т.4 а.с.13).

7. Реєстратор не перевірив наявність прав іпотекодержателя ані у ТОВ «ФК «Фінактив», ані ТОВ «ФК «Позика». Жодних доказів переходу прав іпотекодержателя від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «ФК «Фінактив» надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Витяг про реєстрацію прав іпотекодержателя за ТОВ «ФК «Позика» Приватним нотаріусом Юдіним М.А. 27 грудня 2017 року, при наявності в реєстрі запису про вже існуючу реєстрацію іпотекодержателем також ТОВ «ФК «Позика» на підставі запису від 13 грудня 2017 року (т.3 а.с.107) не розглядається як підтвердження факту реєстрації прав іпотекодержателя за ТОВ «ФК «Позика», оскільки спростовується іншими документами - інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т.1 а.с.41, т.1 а.с.61, т.1 а.с.116, т.1 а.с.170, т.2 а.с.75, т.4 а.с.46).

8. Рішення про виправлення запису про державну реєстрацію прав власності не обґрунтоване. 01 серпня 2017 року було прийнято рішення про реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Фінактив» на підставі заяви цього товариства (т.4 а.с.39) без жодних обґрунтувань. Рішення про виправлення помилки про найменування власника майна на підставі заяви ТОВ «ФК «Позика» (т.4 а.с.43) є необґрунтованим, прийнятим без перевірки підстав - зокрема, за відсутності квитанції про сплату адміністративного збору ТОВ «ФК «Позика», заяви цього товариства про реєстрацію, тощо.

9. Жодне з рішень Державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Донського Я.С. в матеріалах реєстраційної справи ним не підписане.

Більш того, державний реєстратор філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Донський Я.С. неправильно реалізував своє рішення про створення нового розділу у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т.1 а.с.41, т.1 а.с.61, т.1 а.с.116, т.1 а.с.170, т.2 а.с.75, т.4 а.с.46) вбачається, що державний реєстратор філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради Донський Я.С. всупереч вимог ч. 3 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав не переніс до такого розділу відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень.

Крім цього, суд приходить до висновку, що відповідачами Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцою В.Ф. та ПАТ «УкрСиббанк» не порушено жодних прав позивача, оскільки ні в позовній заяві, ні в процесі розгляду справи позивач ОСОБА_9 вимог до зазначених відповідачів не пред'являла.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_9 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци В.Ф., Державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донського Я.С., ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «ФК «Позика», ОСОБА_13 про визнання права власності на ? нерухомого майна у спільному майні подружжя та скасування рішення про державну реєстрацію прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 25, 203, 215, 216, 316, 319, 321, 328, 346, 368, 392, 512, 514, 1079, 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст.60, 68, 72 СК України, ст.ст. 3, 13, 18, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.24, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_9 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіци Валентини Федорівни, Державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донського Ярослава Сергійовича, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», ОСОБА_13 про визнання права власності на ? нерухомого майна у спільному майні подружжя та скасування рішення про державну реєстрацію прав задовольнити.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 90,40кв.м.

Скасувати рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства «Добробут» Литвинівської сільської ради у м. Київ Донського Ярослава Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:36412084 від 01.08.2017р. 15:01:54, номер запису про право власності 21665224, дата та час державної реєстрації 26.07.2017р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2018 року.

Суддя Н.О.Яровенко