Справа № 404/509/17
Номер провадження 2/404/279/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі : головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Муравйової С.Ю.,

учасники справи:

позивач- Усанова С.Л.,

представник позивача- Мирна О.А.,

відповідач- Усанов Д.С.,

представник відповідача- Павліченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , яким просить встановити між ними факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 11.04.2016 року по 21.07.2016 року; визнати нежитлове приміщення розташоване за адресою: вул. Добровольського №15-а в м. Кропивницькому спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою вул. Добровольського №15-а в м. Кропивницькому.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2004 року по 11.04.2016 року, який розірвали в судовому порядку. Від шлюбу є діти : син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Після розірвання шлюбу 11.04.2016 року , відповідач пообіцяв змінити поведінку по відношенню до неї та переглянути свої погляди на права та обов»язки подружжя в шлюбі, заради дітей, продовжили проживати однією сім»єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу за адресою: м. Кропивницький, вул.Леваневського, 39, де і проживала раніше іх сім»я.

Стверджує, що за час перебування у фактичних шлюбних відносинах 30.06.2016 року за їх спільні кошти ними було придбано нерухоме майно: нежитлове приміщення (магазин) розташоване за адресою: вул. Добровольського №15-а, в м. Кропивницькому, договір купівлі-продажу оформлено на ім»я відповідача, для здійснення ним підприємницької діяльності.

Проте, 21.07.1016 року відповідач зібрав свої особисті речі та документи на все нерухоме майно, та виїхав із будинку, в якому вони проживали, як сім»я.

Відповідач заперечує її права на спірне майно, добровільно визнати за нею право власності на 1/2 його частину не бажає, доступу до цього майна вона не має, тому вимушена звертатися до суду. При цьому, посилається на норми ст.ст. 60, 69, 70,71, 74 СК України.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда 28 лютого 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №404/509/17(номер провадження 2/404/1411/17) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя. Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Добровольського, 15-а , та належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.16, 35-36).

В судовому засіданні позивачка, її представник заявлені вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві.

Відповідач 10.04.2017 року подав заперечення на позовну заяву, які в судовому засіданні підтримав, та просив у задоволенні вимог відмовити, так як після розірвання шлюбу він за власні кошти 30.06.2016 року придбав спірне нежитлове приміщення , про що свідчить договір купівлі-продажу , п.17 , який є дійсним. Зазначає, що після розірвання шлюбу в судовому порядку він забрав свої особисті речі та виселився із домоволодіння вул.Леваневського,39 до своєї сестри . Спірне нерухоме майно дісно перебувало у спільній сумісній власності подружжя , однак під час примирення 19.02.2016 року , за їх спільною згодою, воно було відчужено ОСОБА_6 , а отримані за нього кошти розділено. Надалі , 30.06.2016 року , за кошти які йому надав батько та кошти , які він отримав при поділі майна подружжя, спірне нежитлове приміщення він викупив у ОСОБА_6 вже у свою приватну власність.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2017 року ,за клопотанням відовідача , витребувано у Приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ):належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, реєстр. №124 від 19.02.2016 року Договору купівлі-продажу нерухомості між ОСОБА_2 та ОСОБА_6; -витребувано у Приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 ( вул. Шевченка, 20/24 в м. Кропивницький ):належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, реєстр. №361 від 30.06.2016 року Договору купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2С.( а.с.78-79).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка доводиться хрещеною сина ОСОБА_10 сторін , повідомила , що товаришує з позивачкою давно. Стверджує, що 20 липня 2016 року коли прийшла в гості до ОСОБА_1 бачила відповідача. Зі слів, самої ОСОБА_1 , їй відомо , що вони проживали разом по 21 липня 2016 року, на кошти її батьків . Спірне майно також було придбано за кошти її батька .

Свідок ОСОБА_11 , яка разом навчалася із позивачкою в університеті та є кумою, стверджувала, що всередині липня 2016 року вона приїздила до ОСОБА_1 додому та бачила, що біля будинку стояв автомобіль відповідача , окрім того, у кімнаті знаходилися його речі . Щодо розлучення сторін дізналася тільки восени 2016 року.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснила, що з позивачкою вона перебуває у дружніх стосунках, так як їх діти товаришують. У 2016 році вони тісно спілкувалися , про те, що сторони розлучилися дізналася восени. Дуже часто заходила до будинку ОСОБА_1 , та бачила в ньому чоловічі речі .

Свідок ОСОБА_13 в суді пояснювала, що вона була дружиною рідного брата ОСОБА_1. Про розлучення сторін дізналася у червні 2016 року коли приїхала із санаторію. Стверджує, зі слів свого старшого сина, який постійно ходив до ОСОБА_1 , що на початку липня 2016 року відповідач ще проживав у будинку , а в серпні 2016 року він його там вже не бачив. Щодо ведення спільного господарства та їх бюджету за спірний період нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що проживає по-сусідству із сім»єю ОСОБА_1 тривалий час. У неї є діти, які часто гуляють із дітьми сторін. Під час таких прогулянок вона доволі часто бачила як відповідач приїздив додому . Навіть один раз влітку 2016 року , бачила його вечері у домашніх капцях та халаті . Проте, у двір до них не заходила і стверджувати чи проживали вони однією сім»єю і вели спільне господарство не буде .

Свідок ОСОБА_15 в суді пояснювала, що знає сім»ю ОСОБА_1 давно. Після розлучення вони проживали до кінця липня 2016 року. Вона займається бухгалтерією , за майно , яке їх сім»я надавала в оренду вона приймала кошти з 1 по 5 число кожного місяця , і ці кошти у неї , за мінусом податків, добровільно брав ОСОБА_2 . В кінці липня 2016 року їй зателефонувала ОСОБА_1 і попередила, щоб кошти ОСОБА_2 не давала, так як він зібрав свої речі і виїхав. Все майно яке було у сторін придбано за кошти батьків ОСОБА_16. Вважає, що якби сторони проживали за спірний період окремо, ОСОБА_1 не залучала би відповідача до коштів сім»ї.

В свою чергу , свідок ОСОБА_17 , яка є рідною сестрою відповідача в судовому засіданні пояснила, що після розірвання шлюбу між сторонами , її брат проживає у неї. Будинок є батьківським . У сторін є спільні діти , з якими брат спілкується, відвозить їх до школи , на англійський чи карате . Їй відомо, що до розірвання шлюбу сторони продали спірне майно, розділили кошти . Потім, брат знову придбав нежитлове приміщення , так як новий його власник мав намір його продавати по сімейним обставинам. У брата була частина коштів від його поділу та іншу частину надав їх батько , який працює за кордоном вже тривалий час .

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що доводиться сусідкою відповідачу. В квітні 2016 року , десь після свого Дня народження, ОСОБА_2 переїхав до будинку, де проживає із сім»єю ОСОБА_17.

Суд, заслухавши виступи учасників справи , допитавши свідків , дослідивши матеріали , в тому числі матеріали справи №404/8688/15-ц (розірвання шлюбу), оцінивши зібрані докази в сукупності , встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки, розгляд справи по суті розпочався судом до 15 грудня 2017 року , відтак продовжується із тієї стадії , на якій справа вже слухалася.

У п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що сторони з 18 вересня 2004 року по 11 квітня 2016 року проживали у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується наданою копією рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 квітня 2016 року та копіями їх паспортів ( а.с. 12, 14-15 на звороті).

Від шлюбу народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 9-11), які після припинення шлюбних стосунків подружжя залишилися проживати разом з позивачкою.

Згідно копії паспорта відповідача та відповіді на запит УДМС України в області, ОСОБА_2 зареєстрований по адресі : м. Кропивницький , вул.Профінтерна,19 , з 17.10.1997 року ( а.с. 15, 20).

В свою чергу, ОСОБА_1 зареєстрована по адресі: м. Кропивницький, вул. Леваневського , 39, де і проживала сім»я ОСОБА_1 до розірвання їх шлюбу.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.11.2014 року , ОСОБА_2 був власником нежитлової будівлі , яка розташована по вул.Добровольського,15-а в м. Кіровограді (нині Кропивницький) ( а.с. 66-67). Вказана будівля була придбана сторонами в період шлюбу , та за згодою позивачки, продана 19 лютого 2016 року ОСОБА_6 Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, та посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстром №124 , на суму 92 000,00 грн. ( а.с. 119-166). Отримані кошти за нежитлове приміщення між сторонами розділено.

14 березня 2016 року , за клопотанням відповідача , провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом, тобто до 11 квітня 2016 року .

11 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований 18 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції, актовий запис №661 розірвано. Рішення сторонами не оскаржувалося, набрало законної сили ( а.с.65).

Згідно договору купівлі-продажу від 30 червня 2016 року , ОСОБА_6 (продавець) продав , а ОСОБА_2 (покупець) купив нежитлову будівлю , яка розташована за адресою:м. Кіровоград( нині Кропивницький) , вул.Добровольського,15-а . За домовленістю сторін продаж нежитлової будівлі вчиняється за 92 000,00 грн. Своїми підписами під договором сторони підтвердили факт повного розрахунку за предмет договору .

Згідно пункту 17 Договору покупець , у своїй заяві від 30.06.2016 року , довів до відома продавця , той факт, що станом на 30 червня 2016 року в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах, як в межах України, так і за її межами він не перебуває; грошові кошти , що витрачаються ним на придбання нерухомого майна, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти ( чи їх частку) , витрачені на купівлю зазначеного нерухомого майна, у тому числі відповідно до статей 65, 74 та 97 СК України , відсутні ( а.с. 71-73).

В свою чергу, позивачка у позовній заяві та в суді стверджує, що саме за час перебування її та відповідача у фактичних шлюбних відносинах з 11.04.2016 року по 21.07.2016 року, 30.06.2016 року за їх спільні кошти ними було придбано нерухоме майно: нежитлове приміщення (магазин) розташоване за адресою: вул. Добровольського №15-а, в м. Кропивницькому, договір купівлі-продажу оформлено на ім»я відповідача, для здійснення ним підприємницької діяльності. Після того, як відповідач забрав свої речі та виїхав із житлового будинку де вони проживали , як сім»я , її право на спірне майно не визнає, вона звернулася до суду і просить встановити факт їх проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 11.04.2016 року по 21.07.2016 року та розділити відповідно дане майно в рівних частках.

За приписами ч.2 ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (стаття 115 Сімейного кодексу України).

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, потрібно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року .

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін.

Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч.1 ст. 13 цього ж Кодексу).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Згідно довідки №1010 від 19.06.2017 року, виданої головою квартального комітету №28 Фортечного району м. Кропивницький, ОСОБА_2 з 11.04.2016 року по теперішній час мешкає за адресою вул.Якима Лелеки , 11 м. Кропивницький, без реєстрації ( а.с. 64).

З пояснень свідків у судовому засіданні, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, судом не встановлено ознак спільного проживання сім»єю, за період з 11.04.2016 року по 21.07.2016 року, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет; не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру. Встановлено лише виконання батьком своїх обов»язків по відношенню до дітей. Про факт, який пояснила свідок ОСОБА_15, зокрема, що в кінці липня 2016 року їй зателефонувала ОСОБА_1 і попередила, щоб кошти ОСОБА_2 не давала, так як він зібрав свої речі і виїхав; все майно яке було у сторін придбано за кошти батьків ОСОБА_16; вважає, що якби сторони проживали за спірний період окремо, ОСОБА_1 не залучала би відповідача до коштів сім»ї, суд не вважає беззаперечними доказами факту проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без шлюбу, оскільки самі вони по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без шлюбу, не являються достатніми доказами.

Посилання свідка ОСОБА_14 на те, що 19 липня 2016 року бачила як ОСОБА_2, коли вона проводжала свою бабусю, виходив на вулицю у домашніх капцях та халаті, також не є достатніми для визнання факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім»ї, крім того , письмовими доказами встановлено, що у спірний період відповідач у документах зазначав своє місце реєстрації та місце проживання у сестри ОСОБА_17 ( а.с. 64 та оглянуті матеріали справи про розірвання шлюбу).

Письмові докази надані позивачем, які на її думку свідчать про доведеність наявності між сторонами взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю, з 11.04.2016 року по 21.07.2016 року , не можна вважати достатніми та переконливими доказами. Разом з цим, суд зазначає, що спірне майно було продано під час шлюбу подружжя , за згодою самої позивачки , та кошти отримані від його реалізації розділені самостійно між сторонами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з 11.04.2016 року по 21.07.2016 року , і відповідно суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання нежитлового приміщення розташованого за адресою: вул. Добровольського №15-а в м. Кропивницькому спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою вул. Добровольського №15-а в м. Кропивницькому, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову по цій справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 158, 263- 265, 268, 315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 11.04.2016 року по 21.07.2016 року; визнання нежитлового приміщення розташованого за адресою: вул. Добровольського №15-а в м. Кропивницькому спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою вул. Добровольського №15-а в м. Кропивницькому , судових витрат- відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, застосовані ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2017 року, шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Добровольського, 15-а та належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_5 ) -скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2;

відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Повне судове рішення складено 16.05.2018 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда