Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 539/3587/15-ц

провадження № 61-3008св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року у складі судді Іващенка Ю. А. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 09 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Карнауха П. М., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна.

Позовну заяву мотивовано тим, що в серпні 2014 року він передав автомобіль марки «Ford Transit», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та технічний паспорт на декілька днів ОСОБА_2 для перевезення останнім будівельних матеріалів. Проте на неодноразові звернення позивача відповідач відмовився повернути автомобіль.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобов'язати відповідача передати належний йому автомобіль.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 автомобіль марки «Ford Transit», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю у відповідача правової підстави володіння спірним автомобілем, тому він зобов'язаний передати транспортний засіб власнику ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09 лютого 2016 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що ОСОБА_1 як власник спірного автомобіля, позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися цим транспортним засобом.

У березні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалені рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 особисто передав ОСОБА_2 спірний автомобіль, ключі від нього та оформив на його ім'я тимчасовий талон строком до 2025 року, тому відповідач на законних підставах володіє спірним автомобілем. Крім того, позивачем не доведено факт перебування спірного автомобіля у відповідача.

У квітні 2016 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1, в якому він просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Ford Transit», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який за ним зареєстрований 23 липня 2014 року (а. с. 9).

У серпні 2014 року позивач передав указаний автомобіль відповідачу ОСОБА_2 у тимчасове володіння та користування, надавши технічний паспорт на автомобіль та тимчасовий реєстраційний талоном НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_2 строком до 23 липня 2025 року (а. с. 65). Цей факт сторонами не заперечувався.

29 серпня 2015 року ОСОБА_1 направленоОСОБА_2 рекомендованим листом вимогу повернути йому автомобіль «Ford Transit», 2006 року випуску, який належить йому на праві власності, у строк до 03 вересня 2015 року (а. с. 10-11).

Позивач також звертався з приводу неповернення йому ОСОБА_2 автомобіля із заявою до слідчого управління УМВС України в Полтавській області. 12 листопада 2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю у діях відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України (а. с. 41).

Відповідно до статтей 317, 391 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 21 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику у справах по захисту права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо законного володіння спірним автомобілем є безпідставними, оскільки видача ОСОБА_1 реєстраційного талону НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_2 строком до 23 липня 2025 року на користування транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладенням договору та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка отримала реєстраційний талон.

Відповідно до статті 12 і частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлено згідно з вимогами процесуального закону, та узгоджуються із нормами матеріального права, які судами правильно застосовано.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2016 року було зупинено виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк