Справа № 520/1641/18
Провадження № 2/520/3812/18
Київський районний суд м. Одеси в складі:
судді Пучкової І.М.
за участю секретаря судового засідання Бродецької Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 Кузьминічни про стягнення заборгованості,-
06 червня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за № б/н від 02.03.2011 року у розмірі 120701 грн. 39 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов.
Ухвалою суду від 19.06.2018 року залучено правонаступників відповідачаМорозова С.М. - ОСОБА_1, ОСОБА_2
Відповідачі відзив на позовну заяву не надали. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 27.01.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем був укладений договір за № б/н, за яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.12.2017 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить - 120701.39 грн., яка складається з наступного:
4016.22 грн. - заборгованість за кредитом;
106176.24 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;
4285.05 грн. - заборгованість за пенею та комісією;
штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
500.00 грн. - штраф (фіксована частина).
5723.88 грн. - штраф (процентна складова).
25.05.2013 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 5221 від 25.05.2013 року.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його батьки ОСОБА_1, ОСОБА_1К, яким 08.04.2014 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_4 видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина.
Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Спадкоємець зобов'язаний виплачувати взятий померлим кредит, а банк повинен скасувати всі відсотки і нараховані штрафи за прострочення оплати кредиту. З моменту смерті боржника до моменту вступу його спадкоємця в права спадщини спадкоємець не має зобов'язань за цим кредитом, а отже, зобов'язаний платити тільки платежі, встановлені на день смерті боржника. У день смерті спадкодавця відбувається тільки відкриття спадщини і протягом встановлених строків для прийняття спадщини спадкоємці можуть подавати заяви про прийняття спадщини. Після спливу строків для прийняття спадщини вони вступають в права спадкування, і тільки після цього у них виникає зобов'язання платити за боргами спадкодавця. З моменту смерті боржника-спадкодавця до моменту вступу спадкоємця в права на спадщину спадкоємці фактично не мають зобов'язань за цим боргом, тому, зобов'язані погасити тільки платежі, зафіксовані на день смерті спадкодавця.
Кредитор зобов'язаний довести, що заборгованість дійсно існує. Сам факт наявності боргових зобов'язань не підтверджує обов'язку спадкоємців задовольнити таку вимогу.
З огляду на те, що ОСОБА_3 помер 25.05.2013 року, а заборгованість, згідно з розрахунком, нарахована станом на 31.12.2017 року банком не було припинено та продовжується нарахування відсотків, пені та шрафів на момент смерті боржника.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню) за умови, що судом було прийнято рішення з призначенням певної суми до виплати кредитору; боржник (спадкодавець) не виконав такого рішення суду.
Оскільки спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя, нараховані зобов'язання після смерті ОСОБА_3 фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.
Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року № 6-33цс15 та від 12 квітня 2017 року № 6-2962цс16.
При цьому, вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів спадкодавця.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов'язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.
Судом встановлено, позивач звернувся до позичальника ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 12.02.2017 року - більше, ніж через три роки після смерті позичльника.
Після отримання судом довідки з адресного бюро, з якої вбачається, що відповідач помер, на адресу позивача було надіслано копію ухвали про витребування доказів, в якій зазначено, що відповідач помер. Після залучення судом правонаступників відповідача, копію ухвали суду було направлено ПАТ КБ «Приватбанк».
Припускаючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було відомо про смерть ОСОБА_3 до звернення з позовом до суду, про його смерть дізнався під час розгляду справи, однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення спадкоємця про борг спадкодавця перед банком.
Зокрема, матеріали справи не містять доказів, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у встановленому законом порядку звертався до нотаріуса за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 із претензією до спадкоємців про виконання зобов'язань за договором.
У матеріалах справи також відсутні докази, які підтверджують, що банк будь-яким чином повідомляв боржника ОСОБА_3, а також після його смерті спадкоємців ОСОБА_1, ОСОБА_2 про наявність боргу перед банком та обов'язку його погасити.
При цьому, позивачем не доведено обставин невиконання спадкоємцем обов'язку, передбаченого ст. 1281 ЦК України, повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини.
Таким чином, пропустивши строк предявлення вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені ст. 1281 ЦК України, позивач позбавляється права вимоги.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056, 1281, 1282 Цивільного Кодексу України, -
У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 Кузьминічни про стягнення заборгованості за кредитним договором за № б/н від 02.03.2011 року відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Пучкова І. М.