Дата документу 19.11.2018
Справа № 320/998/18
Провадження № 2/320/1733/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«19» листопада 2018року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Бахаєва І.М.,

за участі секретаря - Фурсової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс Транс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськраойнного суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)«Фенікс Транс» шкоду, заподіяну працівником при виконанні трудових обов'язків у розмірі 127848,00грн. та судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 листопада 2017 року з ОСОБА_1 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого від прийняв на себе відповідальність за забезпечення та збереження прийнятих матеріальних цінностей та безпеки вантажу.

19 грудня 2017 року виконуючи замовлення ТОВ «СВ», ТОВ «Фенікс Транс» зобов'язалось перевезти вантаж з міста Харків до м.Ростов-на-Дону. Вантаж був завантажений у напівпричіп KRONE SDR 27 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який буксирував силовий тягач RENAULT PREMIUM 450 державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1.

21 грудня 2017 року, на території Російської Федерації, ОСОБА_1, керуючи зазначеним автомобілем зіткнувся з іншим автомобілем, внаслідок чого автомобіль з напівпричепом був пошкоджений, вантаж, який перевозив ОСОБА_1 був перевантажений на інший автомобіль, який доставив цей вантаж до місця призначення - ТОВ «Альфа Торг Сервіс» в м.Ростов-на-Дону.

Інспектором ДПС ГУ УМВС РФ по Ростовській області, 21 грудня 2017 року було винесено постанову ВК3077532, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.12,15 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1500 рублів РФ.

Після розвантаження напівпричепа, який транспортував ОСОБА_1 було встановлено, що матеріальна шкода складає 4715,90 доларів США, що за курсом НБУ - 2711,9635 гривень за 100 доларів США становить 127 848 гривень.

Позивач вважає, що відповідач - ОСОБА_1 повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в розмірі 127 848 гривень, оскільки відповідач несе повну матеріальну відповідальність за договором про таку відповідальність та він винний у пошкодженні товару, якій перевозив як водій.

В судове засідання представник позивача не з'явився, керівник підприємства надіслав суду заяву про розгляд справи за відсутністю його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що позов не визнає з наступних підстав.

Відповідач був прийнятий на роботу до ТОВ «Фенікс Транс» на посаду водія з повною матеріальною відповідальністю. 21.12.2017 року, під час перевезення товару вантажним автомобілем сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль, яким керував ОСОБА_1, був пошкоджений, після чого, товар був перевантажений на інший автомобіль та доставлений замовнику.

Позов не визнає, оскільки позивачем не надано доказів настання умов відповідальності ОСОБА_1 за шкоду, спричинену підприємству - ТОВ «Фенікс Транс», які передбачені ч.2 ст.130 КЗпП України, а саме - наявності прямої дійсної шкоди, протиправності поведінки ОСОБА_1, вини ОСОБА_1 у спричинені цієї шкоди та прямого причинного зв'язку між протиправною поведінкою ОСОБА_1 та спричиненою підприємству шкодою. Крім того, посада, яку обіймав ОСОБА_1 в ТОВ «Фенікс Транс» не входить до переліку посад робітників, з якими може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

З урахуванням зазначеної позиції представник відповідача вважає, що позивачем не обґрунтована вимога про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків в розмірі 127 848 гривень.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим, відповідно до частини п'ятої цієї ж статті, є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою ст.81 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторону, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Правовідносини, які випливають із обставин, викладених у позовній заяві позивача, є трудовими та регулюються главою ІХ КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У якості обґрунтованості своїх вимог позивач послався на наступні докази:

18 жовтня 2017 року між приватним підприємством «Топаз Транс» та ТОВ «Фенікс Транс» було укладено договір №18/10/17, яким ПП «Топаз Транс» передало в оренду ТОВ Фенікс Транс» автомобіль тягач RENAULT PREMIUM 450 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та напівпричіп KRONE SDR 27 державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Наказом №25-К від 23.11.2017 року ОСОБА_1 прийнятий з 24.11.2017 року на посаду водія з повною матеріальною відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс Транс» (а.с.6).

23 листопада 2017 року ТОВ «Фенікс Транс» уклало з ОСОБА_1 договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.7).

19.12.2017 року, відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної серії А №0997303 у автомобіль НОМЕР_3/НОМЕР_1 було завантажено 1655 карт коробок з побутовою хімією (а.с.10).

21.12.2017 року інспектором ДПС ГУ УМВС РФ по Ростовській області було винесено постанову ВК3077532, якою ОСОБА_1 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, тобто, скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.12,15 Кодексу РФ про адміністративні правопорушення та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1500 рублів РФ. У постанові вказано, що під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження (а.с.8).

Відповідно до довідки від 08.02.2018 року, наданої позивачем, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди з участю ОСОБА_1 утворився брак товару на суму 4715,90 доларів США згідно акту про встановлення розбіжності за кількістю та якістю при прийманні товарно-матеріальних цінностей. Додатком до цієї довідки є, зокрема, акт №75 від 25.12.2017 про встановлення розбіжності за кількістю та якістю при прийманні товарно-матеріальних цінностей (а.с.11).

Аналізуючи наведені вище докази, надані позивачем в обґрунтування свої вимог, суд вважає. що цими доказами не доведено належними доказами факт спричинення матеріальної шкоди в розмірі 127 848 гривень та обов'язок відшкодування відповідачем шкоди заподіяної ним при виконанні трудових обов'язків.

Частиною 2 ст.130 КЗпП України передбачений виключний перелік настання відповідальності працівника, який полягає у відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Як передбачено ст.138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

За змістом наданої позивачем довідки від 08.02.2018 року (а.с.11), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з участю ОСОБА_1 утворився брак товару на суму 4715,90 доларів США, але з цей брак, відповідно до цієї ж довідки, утворився внаслідок розбіжності товару за його кількістю та якістю, про що складений акт №75 від 25.12.2017. Сам акт про встановлення цих обставин, позивачем суду не наданий тому суд позбавлений можливості встановити наявність прямої дійсної шкоди, спричиненої саме ТОВ «Фенікс Транс» діями водія цього підприємства - ОСОБА_1. Згідно з відомостями, наявними в цій довідці, постачальником товару є ТОВ фірма «СВ», а покупцем ТОВ «Альфа-Торг Сервис».

Разом з тим, аналізуючи постанову ВК3077532 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с.8) суд зазначає, що відповідно до цієї постанови, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено лише автомобіль, яким керував ОСОБА_1.

Суд вважає, що наданими позивачем суду доказами довідкою від 08.02.2018 року (а.с.11), постановою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (а.с.8), договором про повну матеріальну відповідальність (а.с.7) та міжнародною товарно-транспортною накладною (а.с.10) не підтверджується настання прямої дійсної шкоди ТОВ «Фенікс Транс» протиправною поведінкою ОСОБА_1, його вина у пошкодженні товару та прямий зв'язок між його протиправною поведінкою та настанням матеріальної шкоди саме ТОВ «Фенікс Транс», оскільки сам по собі факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди не може беззаперечно підтверджувати пошкодження товару під час цієї події. Надана суду довідка (а.с.11) лише засвідчує суму 4715,90 доларів США, але не відображає відсутність певної кількості товару, кількості неякісного товару та в чому полягає такий брак.

Тобто, наданими позивачем суду доказами не підтверджуються умови настання повної матеріальної відповідальності працівника - ОСОБА_1.

Слід також зазначити, що позивач вимагаючи стягнення з відповідача шкоди, заподіяної під час виконання трудових обов'язків, як на підставу своїх вимог посилається на ч.2 ст.130 КЗпП України, якою передбачені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників; та на ст.134 цього ж Кодексу, якою передбачені випадки повної матеріальної відповідальності.

Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки, коли настає повна матеріальні відповідальність. Одною із умов повної матеріальної відповідальності є укладання, відповідно до ст.135-1 КЗпП, письмового договору про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Однією з обов'язкових умов настання повної матеріальної відповідальності є передання йому майна.

Відповідачем суду не надано доказів передання ОСОБА_1, в порядку визначеному п.1 договору від 23.11.2017 року про повну матеріальну відповідальність (а.с.7), для зберігання та транспортування 1655 коробок з побутовою хімією.

Щодо договору про повну матеріальну відповідальність як доказу підстав повної матеріальної відповідальності відповідача - ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Договір від 23.11.2017 року про повну матеріальні відповідальність, укладений ТОВ «Фенікс Транс» з ОСОБА_1, якій, відповідно до наказу №25-к від 23.11.2017 року обіймав на цьому підприємстві посаду водія.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою державного Комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням Секретаріату всесоюзної Центральної Ради професіональних Спілок №447/24 від 28.12.1977 року встановлений перелік посад та робіт з якими підприємства можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей переданих їм у тому числі для перевозки, посада водія не зазначено, а тому підприємство не може укладати з робітником - водієм, договір про повну матеріальну відповідальність.

25 квітня 2012 року Верховний Суд України ухвалив постанову у справі № 6-16цс12, в мотивувальній частині якої зазначив, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в зазначеному Переліку не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Сам договір, в порушення вимог ст.135-1 КЗпП України, не містіть, зокрема, порядку визначення розміру шкоди та її відшкодування та розміру такого відшкодування, що за типовим договором, затвердженим зазначеною вище постановою, є обов'язковою умовою укладання такого договору.

З огляду на наведене суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки не доведені належними доказами.

Відповідно до п. 9, 10 ст. 158 ЦПК України скасування заходів забезпечення позову, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись Постановою Пленум Верховного Суду України в п. 8 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14, ст..ст. 3, 10, 88, 158, 213-215, 224- 226 ЦПК України, 135-1 КЗпП, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс Транс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків - залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Мелітопольського міськрайнного суду Запорізької області № 320/998/18(2-з/320/32/18) від 29 березня 2018 року, у вигляді накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_4.

Скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайоного суду Запорізької області від 29 березня 2018 року №320/998/18(2з/320/32/18).

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ