Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 570/5256/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/110/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" ,

відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним: ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2018 року, ухваленого в складі судді Мельничук Н.В., дата виготовлення повного тексту судового рішення відсутня, у справі № 570/5256/16-ц,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 0709/75 від 25.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_2, останній отримав кредит у розмірі 90000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу -автомобіля марки DAF, модель 95 XF380, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У 2014 році в порушення умов договору застави та вимог чинного законодавства ОСОБА_3 без згоди банку реалізував заставний автомобіль для ОСОБА_4

Просив суд звернути стягнення на предмет застави та вилучити його у відповідача ОСОБА_3

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2017 року замінено неналежного відповідача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення ОСОБА_3 на ОСОБА_1.

У листопаді 2017 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у користуванні майном, а саме транспортним засобом - автомобіль DAF, модель 95 XF380, рік випуску 1999, тип ТЗ вантажний сідловин тягач, № кузова/шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2 шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо зазначеного транспортного засобу, що зареєстровані за №5797139 із відповідними змінами від 02.10.2015 року у десятиденний термін з дня набрання рішенням законної сили. Стянути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2018 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та зустрічного позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на час відчуження спірного автомобіля боржником, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, а тому відповідач 21 липня 2015 року на правових підставах набув право власності на нього.

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині відмови в задоволені первісного позову, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" подано апеляційну скаргу, мотивовану тим, що судом першої інстанції при вирішенні спору порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, і ухвалені необґрунтовані, незаконні рішення суду.

Скаржник зазначає, що відчуження автомобіля, який є предметом договору застави, укладеного між банком та ОСОБА_3, відбулося без згоди банку, тобто з порушенням діючого законодавства. Судом не було враховано, що застава зберігає силу, якщо майно переходить у власність іншої особи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 25.09.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №0709/75 за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 90 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 16 % із кінцевим строком повернення до 25.09.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 25.09.2007 року уклали договір застави рухомого майна.

Згідно з договором застави ОСОБА_3 надав у заставу автомобіль DAF, модель 95 XF380, рік випуску 1999, тип ТЗ вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав на праві власності ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3).

Згідно п.9 договору застави, сторони визначили, що вартість предмета застави складає 443 137,50 грн.

У зв'язку із невиконанням третьою особою зобов'язань за кредитним договором, за останнім рахується заборгованість в розмірі 486 452,63 доларів США, що складається з 64 844,20 доларів США заборгованості за кредитом, 154 220,66 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 267 387,77 доларів США нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, рішенням Європейського суду з права людини, справа «Маркс (MARCKX) проти Бельгії» від 13.06.1979 року в пункті 63 стосовно статті першої Протоколу першого Європейської конвенції з прав людини зазначено, що визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном стаття перша по своїй суті є гарантом права власності.

Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в пивному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором,- неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також' витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави.

Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом

Як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), відповідне обтяження по договору застави автотранспорту 0709/75Т3/1 від 25 вересня 2007 року було зареєстровано 02 жовтня 2015 року о 15:49 год.

Відповідач ОСОБА_1 набув право приватної власності на транспортний засіб DAF, модель 95 XF380, рік випуску 1999, тип ТЗ вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 21 липня 2015 року, що підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та довідкою-рахунком серії ААЕ №230036, зареєстрованою під реєстраційним №5977.

Із довідки-рахунку вбачається, що вказаний спірний транспортний засіб відповідач придбав у ОСОБА_4, яка згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу набула права власності на нього 24 лютого 2010 року.

Таким чином, на момент продажу транспортного засобу ОСОБА_3 для ОСОБА_4, транспортний засіб DAF, модель 95 XF380, рік випуску 1999, тип ТЗ вантажний сідловий тягач, № кузова/шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1 не був під жодною забороною, реєстрації звернення стягнення в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було.

Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що ОСОБА_1 є третьою стороною у правовідносинах, що випливають з договору застави, а тому за відсутності відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, він є добросовісним набувачем, оскільки не знав і не міг знати про наявність договору, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_3.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року (справа № 333/6700/15-ц, провадження № 61-2859св18).

Встановивши, що на час відчуження спірного автомобіля боржником, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати збереження сили застави для нового власника майна.

Доводи апеляційної скарги, що в даному випадку застава зберігає силу у разі переходу права власності до іншої особи, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу, запис щодо обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній, відповідач за первісним позовом набув майно на підставі відплатного договору, а відтак є добросовісним набувачем.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати за перегляд справи судом апеляційної інстанції віднести за рахунок позивача.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2018 року.

Головуючий :

Судді :