Дата документу 23.05.2018
ЄУ № 420/8/18
Провадження №2/420/215/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь борг у сумі 180 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач послався на те, що відповідач 15.09.2010 взяла на себе грошове зобовязання перед позивачем на суму 36 000 грн, а 15.01.2011 на суму 144 000 грн., про що свідчать відповідні розписки. На даний час відповідач гроші не повертає, чим порушує права позивача. Позивач направляв відповідачу вимоги в порядку ст. 530 ЦК України, однак на даний час борг відповідачем не повернутий.

Відповідач у відзиві вважає вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки сплинув строк позовної давності.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити повністю, вважаючи, що строк позовної давності по розписці від 15.01.2011 позивачем не пропущений.

Відповідач до судового засідання не прибула, у заяві від 2.03.2018 просить справу розглянути без її участі, з позовом не погодилась.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, заслухавши позивача та її представника, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 15.09.2010 написала позивачу розписку про те, що вона взяла у борг у ОСОБА_1 36000 грн. Борг зобовязується повернути на квітень 2011 року /а.с. 8/.

Також відповідач 15.01.2011 написала позивачу розписку про те, що вона взяла у борг у ОСОБА_1 144 000 грн. Борг зобовязується почати віддавати в березні 2011 року /а.с. 12/.

Відповідач своєчасно кошти не повернула, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Судом встановлено, що фактично правовідносини сторін виникли внаслідок укладання договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів або визначену кількість речей є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Така правова позиція викладена у постанові ВСУ від 13.12.2017 у справі № 309/3458/14-ц.

Розпискою відповідача від 15.09.2010 підтверджений факт отримання ним грошей від позивача у сумі 36 000 грн. з терміном повернення квітень 2011 рік.

Розпискою відповідача від 15.01.2011 підтверджений факт отримання ним грошей від позивача у сумі 144 000 грн. з початком повернення боргу березень 2011 рік.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як передбачено у ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, заявлена до стягнення заборгованість у сумі 180000 грн. виникла внаслідок невиконання відповідачем свого зобовязання по своєчасному поверненню грошових коштів.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справи доведено прострочення виконання відповідачем зобовязання по поверненню коштів та наявність заборгованості у сумі 180000 грн. Відповідач не надав доказів відсутності боргу або своєчасного та повного повернення суми боргу у визначеному позивачем розмірі 180 000 грн. Також відповідачем не оспорено і факт отримання вказаних грошей.

В той же час відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як вбачається з розписки від 15.09.2010 термін повернення грошей визначений на квітень 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з травня 2011 року зобовязання позивача вважається порушеним, а тому строк позовної давності за цими вимогами сплинув у травні 2014 році.

Звернення з позовом відбулось 29.12.2017 згідно штемпелю на поштовому конверті /а.с.17/.

Таким чином, строк позовної давності за цими вимогами сплинув.

Позивач та його представник в судовому засіданні не заперечували, що строк позовної давності за цими вимогами сплинув.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог у частині стягнення суми боргу 36 000 грн. слід відмовити у звязку з необґрунтованістю.

Що стосується вимог позивача про повернення суми боргу по розписці від 15.01.2011 суд зазначає таке.

Як вбачається з розписки від 15.01.2011 в ній визначений тільки початок повернення суми боргу, а саме березень 2011 року, в той час як кінцевий строк виконання зобовязання в ній не визначений.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки в даній розписці не визначений кінцевий термін повернення грошей, не визначено чи частками буде повернення чи ні, суд застосовує положення ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач направив відповідачу вимогу про виплату суми боргу 144 000 грн. /а.с.13/. У вимозі строк виконання зобовязання визначений 23.12.2017.

Дана вимога була направлена відповідачу поштовим відправленням /а.с. 14,15/, яке повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання» /а.с. 27-30/.

Отже, вказане зобовязання відповідач повинна була виконати у строк до 23.12.2017, а тому перебіг строку позовної давності почався з 24.12.2017, позов як зазначено вище подано 29.12.2017, тобто в межах строку позовної давності.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що строк виконання зобовязання по цій розписці встановлений у березні 2011 року, оскільки визначений лише початок виконання зобовязання, а не кінцевий строк його виконання.

За таких обставин, вказані вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в частині стягнення боргу у сумі 144 000 грн., в решті позову слід відмовити з підстав, викладених вище.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, код НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, борг у сумі 144 000 грн. та судовий збір у сумі 1440 грн.

В решті вимог позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Новопсковський районний суд Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.05.2018.

Суддя: підпс ОСОБА_4 оригіналом