У Х В А Л А

19 листопада 2018 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3392/2018

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О.Ф.,

перевіривши відповідність апеляційної скарги Литвиненко Ольги Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області

в складі судді Литвин Л.І.

від 14 вересня 2018 року вимогам ст. 356, 357 ЦПК України,

у справі №382/797/18 Яготинського районного суду Київської області

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду Литвиненко О.Л., діючи в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) за довіреністю, звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали. Згідно ухвали суду апелянту необхідно було надати докази сплати судового збору у розмірі та порядку, визначених Законом України «Про судовий збір» зі змінами, а також докази здійснення представником повноважень адвоката, яким підписано та подано апеляційну скаргу.

05 листопада 2018 року Литвиненко О.Л., діючи в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», надіслала на адресу суду заяву про усунення недоліків, до якої долучила платіжне доручення про сплату судового збору.

Щодо надання доказів підтвердження адвокатської діяльності представника, яким підписано та подано апеляційну скаргу, вказала, що оскільки справа є малозначною у відповідності до вимог ст. 19 ЦПК України, то представник має право діяти на підставі довіреності.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути особі, яка її подала з наступних підстав.

Згідно ухвали суду від 23.10.2018 Київського апеляційного суду апелянту необхідно було надати докази сплати судового збору на суму 2 643,00 грн за наступними реквізитами: отримувач коштів - УК у Солом. р-ні/Солом'ян. р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: 0024; код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Разом з тим, з долученого до заяви про усунення недоліків платіжного доручення вбачається, що апелянтом сплачено судовий збір за іншими реквізитами, ніж ті, що вказані в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху, тобто недоліки щодо надання доказів сплати судового збору у визначених законом порядку апелянтом не усунуто.

Також, на виконання вимог ухвали суду від 23.10.2018 апелянтом не надано докази на підтвердження адвокатської діяльності представника, яким підписано та подано апеляційну скаргу.

Суд не приймає до уваги посилання в заяві про те, що справа є малозначною, а тому представництво юридичної особи може здійснюватися на підставі довіреності.

В заяві про усунення недоліків представником ототожнюються поняття «розгляд» справи та «перегляд» справи.

Частиною 2 статті 60 ЦПК України визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, а також у малозначних спорах.

Разом з тим, дані винятки стосуються представництва лише в суді першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України таке представництво здійснюється під час розгляду спору

Так, за приписами ч. 3 ст. 258 ЦПК України судом першої інстанції здійснюється розгляд справи та закінчується ухваленням рішення суду.

В апеляційному порядку відбувається перегляд судових рішень, як то передбачено положеннями ч. 4 ст. 258 та ст. 367 ЦПК України.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що представництво юридичної особи представником на підставі довіреності без надання доказів адвокатської діяльності можливе лише при вирішенні спору, тобто під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, а не під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 131-2 та підпункту 11 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України (в редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»), які є нормами прямої дії, представництво в судах апеляційної інстанції у справах, розпочатих після 30 вересня 2016 року, з 1 січня 2018 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами (крім представництва органів державної влади або органів місцевого самоврядування).

Тобто, згідно Конституції України, з січня 2018 року представництво особи (юридичної або фізичної) в суді апеляційної інстанції здійснює виключно адвокат.

Таким чином, апелянтом не виконано вимоги, вказані в ухвалі суду від 23.10.2018, та не усунуто недоліки у встановлений судом строк.

Оскільки апелянтом не усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду від 23.10.2018, то апеляційна скарга не оформлена у відповідності до вимог ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, яка передбачає повернення позовної заяви (апеляційної скарги).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вимога суду щодо оформлення апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 356 ЦПК України не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Про повернення апеляційної скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 357 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ЛитвиненкоОльги Леонідівни,яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз'яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя О.Ф. Мазурик