АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ справи: 755/4585/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4270/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів -Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовомузасіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Рожівське» в особі Державного реєстратора філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Лати Дмитра Олександровича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправними та скасування рішення,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року,

встановив:

у березні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати дії державного реєстратора протиправними та скасувати рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк».

Також позивач просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо неї.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а заяву задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представника третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» - Білецького Б.М., дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що відповідачем 02 березня 2018 року було проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за третьою особою - ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору. Вказане рішення реєстратора вона вважає незаконним та таким, що порушує її права, у зв'язку з чим звернулась до суду з позовом про його скасування.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_3 просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, заборонити будь-яким третім особам, у тому числі ДВС України вчиняти будь-які дії з передачі права користування квартирою, проникнення до квартири, вселення, реєстрації місця проживання, проведення ремонтних робіт , перепланування, реконструкції, здачі в оренду. Заявлені вимоги позивач мотивувала тим, що третя особа у справі ПАТ «Укрсоцбанк» може відчужити спірну квартиру, а також вказувала на те, що відносно спірної квартири вчиняються дії, які порушують право користування позивача вказаним майном.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у обраний спосіб може утруднити або унеможливити виконання рішення суду та дійсно існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду за наслідком розгляду позовних вимог про скасування рішення реєстратора. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

В ст. 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 2 ст. 148 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що забезпечення позову в обраний спосіб відповідає позовним вимогам.

Однак, при зверненні до суду із заявою представником позивача не було надано доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза ускладнення чи унеможливити виконання рішення суду за наслідками розгляду заявлених позовних вимог про визнання дій державного реєстратора незаконним та визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру за третьою особою. Вимог щодо визнання права власності на спірну квартиру позивачем заявлено не було.

Також позивач зазначала, що судом не було взято до уваги те, що відносно спірної квартири вчиняються дії, які порушують її право користування майном, а також здійснюється агресивне залякування. Разом з тим, позивачем не було зазначено, ким саме та які дії вчиняються, а також не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

Сам по собі факт реєстрації права власності на квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» не може свідчить про те, що третя особа має намір її відчужити, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення.

Крім того, апелянт посилається на те, що у квартирі, реєстраційні дії щодо якої вона оскаржує, зареєстрована вона та її малолітні діти, а тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до їх виселення зі спірної квартири та псування належного їм майна. Разом з тим, виселення осіб із займаного жилого приміщення допускається лише за рішенням суду, а доказів про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до суду із вимогами щодо виселення позивача та її дітей із квартири до суду не надано.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 21 травня 2018 року.

Головуючий

Судді